УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Дубівці, Тернопільського району, Тернопільської області, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001254 від 14.06.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

встановив:

Слідчий СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_7 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001254 від 14.06.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що З 19.03.2022 до цього часу у військовій частині НОМЕР_1 на посадах осіб рядового складу проходить військову службу за контрактом осіб рядового складу старший солдат ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Окрім того, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний додержуватися вимог ст. ст. 6, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Згідно зі ст. ст. 41, 92 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Правовий режим власності визначається виключно законами України.

Відповідно ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої

в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони

не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із п. 4 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських організацій, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України» «Додатку №1» до постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», не може перебувати у власності громадян, серед іншого, наркотичні, психотропні, сильнодіючі отруйні лікарські засоби (за винятком отримуваних громадянами за призначенням лікаря).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» на території України встановлюються заходи контролю за обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що передбачають окрім іншого: визначення основних умов, вимог, правил і системи заходів, пов`язаних з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин в Україні; ліцензування відповідних видів діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів; запровадження системи дозволів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та контролю за дотриманням дозвільних документів; застосування заборон та обмежень щодо обігу окремих наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та встановлення квот, у межах яких здійснюються виробництво, виготовлення, зберігання, ввезення на територію України, вивезення з території України наркотичних засобів і психотропних речовин; відпуск фізичним особам наркотичних засобів, психотропних речовин лише за рецептом лікаря і відповідно до медичних показань; встановлення обмежень, пов`язаних з виконанням окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів; запровадження відповідальності за порушення законодавства про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори; інші заходи, передбачені Законом та міжнародними договорами України.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000

№770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №255 від 11.03.2022), «Список № 2 Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» «Таблиця І» PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000

№ 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 № 634) маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) від 1,5 до 15,0 г є великим розміром.

Однак, усупереч вищенаведених нормативно-правових актів

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення у сфері обігу психотропних речовин за наступних обставин.

В один із днів, але не пізніше 00 год 35 хв 14.06.2023, за невстановлених обставин, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою особистого вживання

без мети збуту, у порушення вищенаведених нормативно-правових актів, незаконно придбав кристалоподібну речовину білого кольору, масою не менше 7,143 г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною масою

4,934 г, який є великим розміром, яку почав зберігати при собі для власного вживання без мети збуту.

Під час перебування ОСОБА_4 00 год 35 хв 14.06.2023 за адресою:

м. Київ, вул. Щусєва, 4, останній був зупинений працівниками поліції.

За результатами проведених слідчих дій виявлено факт незаконного зберігання ОСОБА_4 без мети збуту, у відділенні наплічної сумки, яку він тримав при собі, у двох прозорих пакетах із полімерного матеріалу з пазовим замком кристалоподібної речовини білого кольору, масою не менше 7,143 г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною масою 4,934 г, який є великим розміром, яку в подальшому вилучено.

14 червня 2023 року за підозрою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення в порядку ст. 2982 КПК України затримано ОСОБА_4

14 червня 2023 року було змінено правову кваліфікацію даного кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0001254 від 14.06.2023 з ч. 1 ст. 309 КК України на ч. 2 ст. 309 КК України.

14 червня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

14 червня 2023 року постановою слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві звільнено ОСОБА_4 з-під варти.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у інкримінованому останньому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, а саме:

протоколом огляду місця події від 14.06.2023 проведеного на відкритій ділянці місцевості, розташованій за адресою: місто Київ, вулиця Щусєва, 4, в ході якого в ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено один зіп-пакет із порошкоподібною речовиною, білого кольору, та пристрої для куріння;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - працівників УПП у м. Києві ДПП, які повідомили, що 14.06.2023 вони заступили на чергування в складі екіпажу «Рубін 1007», приблизно об 00 годин 29 хвилин вони на території Шевченківського району міста Києва, у зв`язку наявністю з комендантської години, зупинили транспортний засіб Peugeot 301 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який представився військовослужбовцем ВЧ А НОМЕР_3 . Згідно ст. 34 ЗУ «Про Національну поліцію» було проведено його поверхневу перевірку, під час якої ОСОБА_4 повідомив, що має при собі заборонені до вільного обігу речовини та засоби, однак відмовився добровільно відкривати свою сумку та показувати її вміст. У зв`язку з викладеним, на місце події було викликано СОГ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві, якими в ході огляду було виявлено порошкоподібну речовину, схожу на психотропну;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які були залучені у якості понятих до проведення слідчих дій за участю ОСОБА_4 та підтвердили факт вилучення в нього працівниками поліції порошкоподібної речовини, схожої на психотропну;

- висновком судової експертизи № СЕ-19/111-23/30394-НЗПРАП від 14.06.2023, відповідно до якого вилучена в ході проведення огляду місця події за участю ОСОБА_4 , речовина містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною масою 4,934 г, який є великим розміром;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

На підставі викладеного про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень повідомлено:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Дубівці, Тернопільського району, Тернопільської області, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Складена та повідомлена підозра останньому повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини, щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Під час розгляду питання про обґрунтованість підозри також доречно врахувати практику Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Мюррей проти Сполученого королівства», відповідно до якої факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину та санкцією ч. 2 ст. 309 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування підозрюваній ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

Переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що ОСОБА_4 користуючись ситуацією, яка склалася у державі та завантаженістю правоохоронних органів, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення з метою уникнення його, буде ухилятися від кримінальної відповідальності та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, наявність та обґрунтованість вищевказаного ризику підтверджується й тим, що ОСОБА_4 зареєстрований в с. Дубці Тернопільській області та проживає в м. Тернопіль, що в сукупності свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків на території м. Києва, як обмежень для здійснення спроб переховуватися від правоохоронних органів.

Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_4 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення вказаного злочину, набувши статусу підозрюваного, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

Ризик незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні обґрунтована тим, що підозрюваний отримав особисті дані учасників, викладені у копіях матеріалів, якими обґрунтовується подане клопотання та може незаконно впливати на них у вказаному кримінальному провадженні, з метою приховування, спотворення обставин кримінального правопорушення та механізму його вчинення;

З огляду на наведене, дії підозрюваного та загроза можливого покарання за них свідчать про те, що вказана особа з метою ухилення від кримінальної відповідальності може реалізувати будь який із вищевказаних дій, що становлять ризики визначені в ст. 177 КПК України.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що під час проведення особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_4 було вилучено психотропну речовину, яку останній зберігав з метою вживання та засоби для куріння, а також те, що ОСОБА_4 , перебуваючи поза службою, порушив правила комендантської години, що в сукупності свідчить про наявність умислу направленого на вчинення інших кримінальних правопорушень, пов`язаних із незаконним обігом психотропних речовин. Разом з тим, слід зазначити, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення використовуючи найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови в яких опинилось суспільство, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення та зухвалість злочинних дій підозрюваного. Вищевказані факти свідчить про наявність у ОСОБА_4 умислу на вчинення нових кримінальних правопорушень та продовження злочинної діяльності пов`язаної із незаконним обігом психотропних речовин.

Натомість, орган досудового розслідування враховує, що

ОСОБА_4 має постійне місце служби в складі військової частини НОМЕР_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та щиро розкаявся в учиненому ним кримінальному правопорушенні.

У той же час ризики, які б виправдовували застосування до

ОСОБА_4 , більш суворого запобіжного заходу - відсутні.

За таких обставин, запобіжним заходом, що може належним чином з позитивного боку вплинути на підозрюваного ОСОБА_4 , а також забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є особисте зобов`язання.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

В судовому засіданні захисники заперечували проти задоволення клопотання та просили відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі. Вказали що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Підозрюваний в судовому засіданні проти задоволення клопотання також заперечив та підтримав доводи захисників.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001254 від 14.06.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 КК України.

14 червня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

14 червня 2023 року постановою слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві звільнено ОСОБА_4 з-під варти.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину та санкцією ч. 2 ст. 309 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою (ч. 2 ст. 176 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Як вбачається з поданого клопотання, прокурор в судовому засіданні не обґрунтував необхідність застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладення на останнього обов`язків, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Виходячи із змісту статті 177 КПК України слідчий суддя встановлює, що поняття ризику можна усвідомлювати як прояв використання підозрюваним можливостей та спроб перешкоджати розслідуванню кримінального провадження, проте, такі події мають бути підтверджені, як такі, що вже відбувались, що дії або бездіяльність підозрюваного, або схильність до вчинення останніх протягом досудового розслідування дають підстави прокурору вважати, що відмова в застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, очевидно призведе до ризиків, закріплених в статті 177 КПК України.

Зі змісту пункту 43 Рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року в справі «Кобець проти України» вбачається, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин.

Долучені до матеріалів клопотання докази та сукупність інших даних, виявлених, зафіксованих та одержаних, стороною обвинувачення в процесі досудового розслідування, вказують на можливу подію складу інкримінованого злочину, проте вони в собі не містять даних на підтвердження ризиків зазначених в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу необхідно враховувати, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

При цьому, прокурором не наведено обставин та не надано доказів того, що підозрюваний має намір переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інший злочин аналогічного характеру, а відтак приходжу до висновку, що заявлені ризики стороною обвинувачення не містять доказового обґрунтування.

Враховуючи зазначене та те, що прокурор в судовому засіданні не зміг навести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про наявність ризиків регламентованих ст. 177 КПК України, що слугували б підставами у обрані запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001254 від 14.06.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: