Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 371/178/22
номер провадження 1-кп/368/88/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2023 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в режимі відео конференції кримінальне провадження № 000290 від 05.06.2018 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

?23.11.2011 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України, засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців та 10.10.2014 р. звільнений умовно-достроково ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на невідбуту частину покарання 1 рік 5 місяців 3 дня,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 4 ч. 152 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення прокурорів Миронівського відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_5 та ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8

- сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , в січні 2017 року, більш точна дата органом досудового розслідування не встановлена, приїхав в гості до свого знайомого ОСОБА_10 , який на той час проживав спільно зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 в будинку останньої за адресою: АДРЕСА_2 , та її малолітньою донькою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після приїзду, ОСОБА_4 за усного дозволу власниці домоволодіння ОСОБА_8 залишився проживати спільно з ними в будинку по АДРЕСА_2 на невизначений термін.

В період часу з грудня 2017 року по 10 січня 2018 року, у вечірній час доби, більш точної дати судовим слідством не встановлено, ОСОБА_4 залишився разом в будинку без сторонніх осіб із малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і в цей час в нього виник злочинний умисел, направлений на порушення правового режиму забезпечення статевої недоторканості особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, а саме: зґвалтування останньої, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій з метою задоволення статевої пристрасті.

В період часу з грудня 2017 року по 10 січня 2018 року, у вечірній час доби, більш точної дати органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи, що ОСОБА_7 є малолітньою, у відсутності інших осіб, взяв за руку малолітню ОСОБА_7 та повів до спальної кімнати житлового будинку АДРЕСА_2 .

Перебуваючи в спальній кімнаті вказаного будинку ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру направленого на порушення статевої недоторканості малолітньої ОСОБА_7 , з метою вчинення дій сексуального характеру відносно останньої та з метою задоволення своїх сексуальних потреб, користуючись подавленою до опору волею потерпілої та безпорадним станом потерпілої з огляду на вік та фізичну розвиненість тіла, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і перевагою у фізичній силі ОСОБА_4 , погрожуючи вчинити вбивство у разі, якщо ОСОБА_7 комусь розповість про статевий акт, поклав останню на ліжко, зняв з неї нижню білизну (штани і труси), і з використанням геніталій, умисно, без її згоди вчинив дії сексуального характеру пов`язані із вагінальним проникненням у тіло ОСОБА_7 та зґвалтував останню, чим довів свій злочинний умисел до кінця.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав шкоду нормальному моральному та фізичному становленню ОСОБА_7 , а також сприяв формуванню у неї антиморальних поглядів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч. 4 КК України визнав частково та пояснив, що він приїхав у с. Яхни Миронівського району, щоб працювати у лісі. Проживав він у будинку потерпілої, винаймавши житло. Він знав, що потерпіла є малолітньою особою. Інтимні стосунки з потерпілою було пару раз і в той час він був у стані сп`яніння. Потерпіла сама прийшла до нього. Він знав, що не можна такого робити, але сталося. Відноситься до вчиненого погано. Просить застосувати до нього ст. 69 КК України і призначити умовний термін покарання.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він знав про вік потерпілої, але все таки були статеві зносити, оскільки він був у стані сп`яніння, не виправдовує його дії у даному випадку, а лише може обтяжити. Щодо показань про те, що потерпіла сама прийшла до нього, суд оцінює критично і вважає дані покази способом уникнення від відповідальності, оскільки вони спростовуються висновком експерта № 390 від 09.06.2021 року, згідно якого встановлено, що під час бесіди про обставини, які відбулися з нею, вона відчуває неприємні емоційні відчуття, що свідчить, що дана тема бесіди їй неприємна, вона не бажає згадувати про те, що сталося з нею, а також з урахуванням висновку експерта № 47 від 02.02.2022 року, згідно якого на характер свідчень ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні. здійснили вплив притаманні йому індивідуально-психологічні особливості у вигляді ухильності та нещирості. Крім того, протягом часу перебування у суді даного кримінального провадження обвинуваченим не зроблено ніяких кроків щодо визнання себе батьком дитини, а також внести зміни до актового запису про народження дитини.

Крім частково визнання вини обвинуваченим ОСОБА_11 , його винуватість повністю доводиться нижченаведеними, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, а саме:

?показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що обвинувачений ОСОБА_12 проживав у них, винаймавши кімнату. Працював він разом з її братом. Спочатку приносив продукти і допомагав по господарству. Із ОСОБА_11 був двічі статевий акт, але він не погрожував і не примушував, оскільки ініціатором була вона, так як мала до нього почуття. Він матеріально їй допомагає утримувати дитину. Садити його не потрібно;

?показаннями законного представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , яка пояснила, що вона не знає, коли це відбувалося, оскільки її не було дома. Вважає також, що садити його не потрібно.

Суд вважає, показання потерпілої ОСОБА_13 про те, що статеві зносини з обвинуваченим було за її ініціативи є такими, щоб дати можливість пом`якшити відповідальність обвинуваченому, оскільки згідно висновку експерта № 390 від 09.06.2021 року встановлено, що ОСОБА_7 під час скоєння відносно неї інкримінованих дій з урахуванням рівня її розумового розвитку могла розуміти характер та значення скоюваних з нею дій, але з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей та емоційного стану не могла повною мірою чинити опір, а також те, що під час бесіди про обставини, які відбулися з нею, вона відчуває неприємні емоційні відчуття, що свідчить, що дана тема бесіди їй неприємна, вона не бажає згадувати про те, що сталося з нею. Крім того, під час опитування у «Зеленій кімнаті» потерпіла розповідала про події, що пов`язані із обвинуваченим, як такі, що викликали у неї сильні емоції негативного характеру. Крім того, суд не може взяти до уваги твердження потерпілої про те, що обвинувачений їй фінансово допомагає, оскільки будь яких підтверджуючих суду даних надано не було.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що у потерпілої було вільне волевиявлення на вступ з обвинуваченим ОСОБА_4 у статевий зв`язок і в даному випадку мало місце зґвалтування.

Крім того винність обвинуваченого ОСОБА_4 , доводиться і іншими доказами, а саме:

?показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що він викладав у школі предмет «Українська мова та література». Потерпіла була його ученицею. Вона є врівноваженою, працьовитою та спокійною. Про своє життя нічого і нікому не розповідала. Обвинуваченого знає, але те, що проживав як квартирант у будинку матері потерпілої. Будучи у шостому класі, була вагітна, про яку дізнався після того, як зводили її до лікаря;

?показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що вона працює вчителем історії у школі. Потерпіла у школі була самітною. Мама її виховувала і цікавилась її навчанням. Потерпіла ходила на фізкультуру. Будь яку інформацію від потерпілої не отримувала. Їй діти говорили про зміни у тілі потерпілої, про яку повідомили матір. Після цього дізналися про її вагітність. Депресії у дитини не було. Вона говорила з нею і вона їй повідомила, що вона боялася, що будуть сварити, тому не говорила. А також, починала після цього плакати;

?показаннями свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що проживав обвинувачений у матері як квартирант, і допомагав по господарстві. Про вагітність сестри дізнався від дядька. Він думав, що сестра вагітна від ОСОБА_17 , а про ОСОБА_18 і не думав. Якщо обвинувачений буде допомагати сестрі з дитиною, то претензій до нього не буде;

?показаннями свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що обвинувачений жив у будинку потерпілої близько шести місяців. Вони разом ходили і гуляли разом. Мама потерпілої працювала, а потерпіла ходила у школу. Про вагітність потерпілої дізналася у липні 2018 року.

На переконання суду показання свідків є логічними, послідовними, взаємодоповнюючими, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів в їх достовірності, а тому суд визнає їх належними та допустимими доказами по справі. Відомості, які вказують про надання вказаними свідками неправдивих показань з метою обмовити обвинуваченого не встановлено. Підстави для сумніву у правдивості таких показань свідків в судовому засіданні не виявлено.

Судом досліджено письмові докази, здобуті під час досудового розслідування та під час судового розгляду справи з яких встановлено наступне:

?витягом з кримінального провадження (т. 1 а.с. 140-145) встановлено, що у грудні 2017 року, але не пізніше 10 січня 2018 року, у денний час доби, більш точної дати органом досудового розслідування невстановлено, ОСОБА_4 залишився разом в будинку без сторонніх осіб із малолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка займалася справами по господарству, і в цей час в нього виник злочинний умисел, направлений на зґвалтування останньої, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій. Цього ж дня, у денний час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 з метою реалізацію свого злочинного умислу, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи, що ОСОБА_7 є малолітньою, у відсутності інших осіб, взяв за руку малолітню ОСОБА_7 та повів до спальної кімнати житлового будинку АДРЕСА_2 . Перебуваючи в спальній кімнаті вказаного будинку ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру направленого на порушення статевої недоторканості малолітньої ОСОБА_7 , з метою вчинення дій сексуального характеру відносно останньої та з метою задоволення своїх сексуальних потреб, користуючись подавленою до опору волею потерпілої та безпорадним станом потерпілої у зв`язку з її малолітством, скориставшись відсутністю сторонніх осіб і перевагою у фізичній силі ОСОБА_4 погрожуючи вчинити вбивство у разі, якщо ОСОБА_7 комусь розповість про статевий акт, поклав останню на ліжко, зняв з неї нижню білизну і труси, і з використанням геніталій, умисно, без її згоди вчинив дії сексуального характеру пов`язані із вагінальним проникненням у тіло ОСОБА_7 та зґвалтував останню, чим довів свій злочинний умисел до кінця.

?протоколом огляду місця події від 03.07.2018 року (т. 1 а.с.146-149) та оптичний диск для лазерних зчитувань інформації (т.1 а.с. 150), який було проведено за участю двох понятих, потерпілої та законного представника, оглядом якого будинковолодіння власником якого є ОСОБА_8 . Під час якого було проведено огляд будинку з послідовним описом, де в одній з кімнат знаходиться ліжко на якому були вчинені протиправні дії з потерпілою ОСОБА_13 ;

?довідкою учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду (т. 1 а.с.151), з якої вбачається, що 08.02.2018 р. було проведено огляд ОСОБА_7 та виявлено розширення пупкового кільця та встановлено друга підгрупа для занять фізичною культурою;

?довідкою № 2657 від 14.06.2018 р. (т. 1 а.с.153), яку видано ОСОБА_7 про те, що вона перебуває на обліку в жіночій консультації з діагнозом вагітність 29 тижнів;

?копією свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 154) виданого на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якого її батьками є ОСОБА_20 та ОСОБА_8 та являється особою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку;

?копією свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 155) виданого на ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно якого батьками є ОСОБА_22 та ОСОБА_7 ;

?характеристикою (т. 1 а.с. 159) виданою Яхнівським старостинським округом № 2 Миронівської міської ради на гр.. ОСОБА_7 , згідно якої малолітня ОСОБА_7 , проживаючи на території Яхнівського старостинського округу № 2 зарекомендувала себе з позитивної сторони. Компрометуючі дані на неї до виконавчого комітету не надходили. В порушенні громадського порядку замічена не була. Одинока мати. На утриманні має малолітню дочку ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

?характеристикою (т. 1 а.с. 160) виданою Яхнівського НВК «ЗОШ І-ІІ ступенів» на гр.. ОСОБА_7 , згідно якої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , навчається у 8-му класі Яхнівського НВК «ЗОШ І-ІІ ступенів» -ДНЗ. За час навчання виявила середній і початковий рівень знань при добрій поведінці. Матеріал засвоює повільно. До виконання уроків ставиться байдуже, завдання виконує без бажання і особливої старанності. Спокійна. Дитина здебільшого замкнена в собі. При нечастому спілкуванні з однокласниками - ввічлива. До вчителів ставиться з повагою. Мати, ОСОБА_8 працює технічним працівником у Яхнівському НВК «ЗОШ І-ІІ ступенів» - ДНЗ. Є старші брати - ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . Дмитро працює охоронником у м. Біла Церква. Богдан проходить службу у Збройних Силах України. Карина допомагає мамі по господарству. Відносини з мамою та братами - хороші. Нині ОСОБА_26 пропускає навчальні заняття по причині догляду за малолітньою донькою. Скарг не виявляє. Не багатослівна. На запитання про минуле особисте життя та проблеми, які виникли, реагує зміною настрою. Хвилюється і починає плакати. Потребує допомоги психолога, яку в школі надає шкільний психолог ОСОБА_27 ;

?актом обстеження умов житлово-побутових умов проживання від 19.05.2021 р. (т. 1 а.с. 161), згідно якого обстежила житлові умови ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Склад сім`ї: мати - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочка- ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , брат - ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Сім`я проживає в житловому будинку, який належить ОСОБА_8 - мамі Карини на праві приватної власності. В будинку 4 житлові кімнати. Основним джерелом доходу сім`ї є соціальні допомоги, які отримує неповнолітня ОСОБА_7 , та заробітна плата ОСОБА_8 . Сім`я має земельну ділянку, підсобне господарство та забезпечена продуктами харчування. Умови проживання: житлово-побутові та санітарію-гігієнічні умови проживання задовільні. У ОСОБА_29 є окрема кімната, яка облаштована необхідними меблями для малолітньої дочки ОСОБА_23 . Дитина забезпечена одягом, взуттям, іграшками. ОСОБА_7 навчається в ДПТНЗ «Богуславське ВПУ сфери послуг». Малолітня дитина ОСОБА_21 постійно перебуває під наглядом бабусі та відвідує дошкільний навчальний заклад. У вихідні дні ОСОБА_29 проводить час із своєю донькою. Будь-які скарги щодо умов проживання та виховання малолітньої дитини ОСОБА_21 до старостинського округу не надходили;

?рішенням Миронівської міської ради Київської області від 24.06.2020 р. (т. 1 а.с. 162) було надано повну цивільну дієздатність неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за згодою матері ОСОБА_8 ;

?характеристикою (т. 1 а.с. 163) виданою Яхнівського НВК «ЗОШ І-ІІ ступенів» від 29.04.2021 р. на гр.. ОСОБА_7 , згідно якої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчалась у Яхнівському НВК з 2011 по 2020 роки. Засвоїла навчальний матеріал переважно на початковому та середньому рівнях. На уроках була не активна, зацікавленості до навчальних дисциплін не проявляла. Мала добрий фізичний розвиток та низькі розумові здібності. У громадському житті пасивна, але доручені завдання виконувала сумлінно. Рідко висловлювала власну думку. Віддавала перевагу фізичній праці. Відзначається загальною культурою, ввічлива, добра, чуйна, працелюбна, спокійна, але замкнута, вразлива. Виховувалась у багатодітній сім`ї, без батька. Мати, ОСОБА_8 , працює у закладі технічним працівником. До вчителів та однокласників ставилася добре. Поведінку у навчальному закладі не порушувала. Не схильна до протиправних дій. За час навчання у закладі не помічена у вживанні наркотичних речовин та алкоголю;

?заявою ОСОБА_30 від 04.12.2019 р. (т. 1 а.с. 164), якою просила слідчого Миронівського ВП більше ніколи її не турбувати та закрити справу, бо не хоче згадувати ті події;

?копією паспорта на ОСОБА_31 (т. 1 а.с. 165), згідно якого ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Яхни Миронівського району Київської області;

?протоколом опитування неповнолітньої ОСОБА_7 за методикою « ОСОБА_32 » (т. 1 а.с. 178-184) та оптичний диск до протоколу допиту (т. 1 а.с. 186), згідно якої потерпіла розповіла про наступне. Її мати познайомилася із ОСОБА_33 і він став у них жити. Коли не було вдома нікого, то ОСОБА_34 , будучи п`яним, її ґвалтував і продовжував ґвалтувати поки не з`явився ОСОБА_35 . Матежньов хотів дитину, але її мати не змогла йому родити. Пилип жив у них, оскільки винайняв кімнату. Спочатку він був галантний, добрий, купляв продукти харчування і допомагав по господарству. А потім, коли почав пити, то такий став як ОСОБА_34 . Почав ґвалтувати та погрожував, щоб вона нікому не казала, бо завезе її на дачу і ніхто не знайде. Коли вона пішла в школу, то почав росли живіт. З неї глузували та ображали її однокласники. Іноді били, тому йшла кров. Вона нічого мамі не говорила. Коли ріс живіт, то вона нічого не відчувала. Мама помітила її живота і вони поїхали у лікарню. Коли дізналися про вагітність, то повідомили ОСОБА_36 і він на другий день зник. Спочатку до неї ОСОБА_35 ставився як до дочки. Він їй подобався. Пилип її використав без її згоди. Так тримав її бувало, що все боліло на ранок, бувало просипається, а в неї руки і ноги боліли. Після опитування психологом було зроблено наступні висновки. В результаті опитування можна стверджувати, що малолітня ОСОБА_7 пережила сексуальне насильство, а також зазнала фізичного і психологічного насильства та потребує психотерапевтичної допомоги з боку фахівців-психологів та психотерапевтів;

?постановою про відібрання зразків для проведення експертизи від 27.11.2021 р. (т. 1 а.с. 186-187), згідно якої вирішено відібрати зразки букальних епітелій у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , для проведення судових експертиз з метою встановлення генетичних ознак (ДНК-профіль);

?протоколом отримання зразків для експертизи від 27.11.2021 р. (т. 1 а.с. 188), згідно якого слідчий СВ ВП № 2 ГУ НП в Київській області відібрав у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зразки букального епітелію за допомогою аплікатора з бавовняною верхівкою та дерев`яним стрижнем, шляхом потертості внутрішніх сторін щік, для проведення експертизи. Під час відібрання зразків, ОСОБА_4 , надано аплікатор, герметично запакований, який він сам особисто відкрив, а потім тримаючи його в своїх руках, стороною з бавовняною верхівкою провів по внутрішній стороні своїх щік, після чого аплікатор з зразками букального елітелію помістив до паперового конверту. Аплікатор, із зразками букального епітелію ОСОБА_4 поміщено до паперового конверту з пояснювальними написами та опечатано;

?висновком експерта № СЕ-19/111-21/58363-БД від 16.12.2021 року (т. 1 а.с. 189-199), згідно якого встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразків букального епітелію ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт № 1.1) ДНК-профіль ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , містить генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт № 1.1). Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути біологічним батьком ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ймовірність даної події складає 99,764 %;

?постановою про відібрання зразків для проведення експертизи від 25.01.2022 р. (т. 1 а.с. 200-202), згідно якої вирішено відібрати зразки букальних епітелій у підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , для проведення судових експертиз з метою встановлення генетичних ознак (ДНК-профіль);

?протоколом отримання зразків для експертизи від 25.01.2022 р. (т. 1 а.с. 203), згідно якого слідчий СВ ВП № 2 ГУ НП в Київській області відібрав у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зразки букального епітелію за допомогою аплікатора з бавовняною верхівкою та дерев`яним стрижнем, шляхом потертості внутрішніх сторін щік, для проведення експертизи. Під час відібрання зразків букального епітелію було надано аплікатор, герметично запакований, який він сам особисто відкрив, а потім тримаючи його в своїх руках, стороною з бавовняною верхівкою провів по внутрішній стороні своїх щік, після чого аплікатор з зразками букального епітелію помістив до паперового конверту. Аплікатор, із зразками букального епітелію ОСОБА_4 поміщено до паперового конверту з пояснювальними написами та опечатано;

?постановою про призначення судово молекулярно- генетичної експертизи від 25.01.2022 р. (т. 1 а.с. 205-206), згідно якої було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу проведення якої доручено експертам Київського НДЕКЦ МВС України;

?постановою про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 01.02.2022 р. (т. 1 а.с. 2008-210), згідно якої було призначено амбулаторну судову психіатричну експертизу;

?висновком судово-психіатричного експерта № 47 від 02.02.2022 року (т. 1 а.с. 211-213) встановлено, що ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності. ОСОБА_4 під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_4 під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання не виявлено. ОСОБА_4 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує. ОСОБА_4 виявляє достатній рівень розвитку та збереженість когнітивних процесів (уваги, пам`яті, мислення) та інтелекту. Притаманні йому такі індивідуально-психологічні особливості як переважання емоційної логіки в мотивації поведінки, схильність до скоєння правопорушень та низький рівень морально-етичний рівень особистості знайшли своє відображення в його поведінці в досліджуваній ситуації. На характер свідчень ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні. здійснили вплив притаманні йому індивідуально-психологічні особливості у вигляді ухильності та нещирості;

?копією індивідуальної карти вагітної та породіллі (т. 1 а.с. 214-220), згідно якої описано період перебування потерпілої ОСОБА_7 на обліку у жіночій консультації та у лікарні;

?висновком судово-психіатричного експерта № 390 від 09.06.2021 року (т. 1 а.с. 221-223) встановлено, що ОСОБА_7 під час скоєння відносно неї інкримінованих дій на психічне захворювання не страждала. ОСОБА_7 під час скоєння відносно неї інкримінованих дій в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебувала. ОСОБА_7 під час скоєння відносно неї інкримінованих дій могла усвідомлювати значення цих дій. ОСОБА_7 на даний час на психічне захворювання не страждає. ОСОБА_7 під час скоєння відносно неї інкримінованих дій у будь-якому вираженому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на її свідомість та діяльність, не перебувала. ОСОБА_7 притаманні такі індивідуально-психологічні особливості як невисокий рівень активності, схильність до пасивної поведінки, прояви емоційної лабільності та нестійкості в суб`єктивно складних для особистості ситуаціях, ознаки психологічної дезорганізації діяльності (реакції хвилювання, розгубленості, риси підкорюваності, конформності). Притаманні ОСОБА_7 індивідуально-психологічні особливості обмежили її здатність під час скоєння інкримінованих відносно неї дій чинити опір. ОСОБА_7 не притаманні індивідуально-психологічні особливості, які б здійснили суттєвий вплив на характеру її свідчень у даному кримінальному провадженні. ОСОБА_7 у своїй поведінці не виявляє будь-яких виражених змін, її психологічний розвиток не порушився. Але під час бесіди про обставини, які відбулися з нею, вона відчуває неприємні емоційні відчуття, що свідчить, що дана тема бесіди їй неприємна, вона не бажає згадувати про те, що сталося з нею. Наявні афективні переживання прогностично можуть змінити нормальний психосексуальний розвиток та стати перепоною у встановленні гармонії у шлюбі та її подальшому житті. ОСОБА_7 під час скоєння відносно неї інкримінованих дій з урахуванням рівня її розумового розвитку могла розуміти характер та значення скоюваних з нею дій, але з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей та емоційного стану не могла повною мірою чинити опір;

?висновком експерта № 10-334 від 24.04.2020 року (т. 1 а.с. 224-231), згідно якого встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (об`єкт № 1) (таблиця 1.1, додаток 1);

?висновком експерта № СЕ-19/111-22/3710-БД від 05.04.2022 року (т. 2 а.с. 146-156) та додаток «Зразки букального епіталію ОСОБА_4 » (т. 2 а.с. 157), згідно якого встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт № 1.1) (таблиця 1.1, додаток 1). ДНК-профіль ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 містить генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілі підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт № 1.1). Таким чином, підозрюваний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 може бути біологічним батьком ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ймовірність даної події складає 99,764 %.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з приписами ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом;сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, відповідно до ст. 86 КПК України якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Що ж стосується доказів, які були здобуті під час судового слухання даного кримінального провадження, то суд оцінював їх на підставі Глави 4 Докази і доказування діючого КПК України.

Згідно ст. 95 КПК України:

Показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду.

Свідок, експерт зобов`язані давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.

Суд бере до уваги, що відповідно до пункту 16 статті 7 КПК безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, а стаття 23 КПК визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Також Кодекс передбачає, що суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. А перше речення частини 4 статті 95 КПК передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Таким чином, у Кодексі кілька разів висловлено вимогу усного допиту в судовому засіданні.

Суд звертає увагу на те, що ця вимога сформульована як принцип, яким має керуватися суд, приймаючи процесуальні рішення в конкретній ситуації, у тому числі рішення щодо допустимості або недопустимості доказів.

Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору, або посилатися на них.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України (оцінка доказів), суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).

Судом всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а відповідно до ч.2 ст.91 та ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування вини покладено на прокурора, як сторону обвинувачення.

Всі вище перелічені письмові докази, в тому числі експертизи, є належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі відомості про факти, які підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, жоден доказ не має наперед встановленої сили, що відповідає вимогам ст.94 КПК України.

Даючи оцінку наданим стороною обвинувачення доказам, суд враховує, що вони отримані у передбачений КПК України спосіб, істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, під час отримання таких доказів допущено не було, тому суд визнає, що вони є належними та допустимими.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі Кобець проти України доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Крім того, відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, встановив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та неспростовних презумпцій факту доведеності вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , в межах висунутого обвинувачення, доведеною та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 152 КК України, як зґвалтування, тобто статеві зносини із застосування погрози фізичного насильства та з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчиненого щодо малолітньої.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно паспорту НОМЕР_1 , виданого Фастівським РВ Управління ДМС України в Київській області обвинувачений ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 в м. Ніжин Чернігівської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно вимоги про судимість № 5568/109/1602-02-21 від 22.11.2021 р. станом на 09.09.2021 року ОСОБА_4 є особою раніше судимою, а саме:

?23.11.2011 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України, засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців та 10.10.2014 р. звільнений умовно-достроково ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на невідбуту частину покарання 1 рік 5 місяців 3 дня.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Фастівської міської ради «Фастівська центральна міська лікарня» обвинувачений ОСОБА_4 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Фастівської міської ради «Фастівська центральна міська лікарня» обвинувачений ОСОБА_4 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Згідно характеристики, виданої старостою Мотовилівського старостинського округу на гр.. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Проживає разом із матір`ю ОСОБА_37 . Про джерело прибутків не відомо. Із сусідами не конфліктує. Скарг та заяв до округу не надходило.

Довідкою старостою Мотовилівського старостинського округу Фастівської міської ради від 21.01.2022 року виданої ОСОБА_4 про те, що склад сім`ї його складає:

ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , - мати,

ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_12 донька,

ОСОБА_40 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , - сестра,

ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , - племінник,

ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , - племінник.

Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_4 міри та виду покарання.

Так, санкція ч. 4 ст. 152 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Згідно ч. 6 ст. 12 КК України - особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 , є особливо тяжким злочином.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд не вбачає.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції відповідної частини статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Однак, призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання, суд враховує, що відповідно до положень ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин 1-3ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 (справа про зворотну дію кримінального закону в часі), виходячи з того, що кримінально-правова норма складається з трьох елементів: гіпотези, що визначає умови, за яких застосовується правова норма щодо забороненої поведінки особи; диспозиції, що закріплює таку правову норму; санкції, що встановлює покарання для осіб, які порушили цю правову норму, при дослідженні питання щодо зворотної дії нової норми (закону) треба аналізувати по елементно стару і нову кримінально-правові норми. Кримінально-правова норма має зворотну дію в часі в тій її частині, у якій вона пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Це стосується також випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання, виключено зі складу злочину якісь альтернативні суспільно небезпечні наслідки, обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину, звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а саме: враховується особа ОСОБА_4 , який є особою раніше судимою, тобто маючи не зняту та не погашену судимість, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, неодружений, маючий постійне місце реєстрації, де характеризується посередньо, є особою працездатного віку, але не працює, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка просила не застосовувати до обвинуваченого міру покарання, яка пов`язана з позбавленням волі, думку прокурора, щодо застосування до обвинуваченого позбавлення волі з реальним його відбуванням, зважив на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, у зв`язку з чим приходить до переконання, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення покарання згідно санкції ч. 4 ст. 152 КК України, а саме: у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст.75 КК України суд не вбачає, оскільки обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин.

Підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає, оскільки судом не встановлені обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є безумовною підставою для застосування такої норми Закону.

Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На переконання суду призначення обвинуваченому ОСОБА_4 саме такого покарання буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари останнього за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України всі судові витрати покладаються на обвинуваченого та підлягають стягненню з нього.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

16 січня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, та посилення відповідальності за злочини, вчинені проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи».

Даним законом створено реєстр, до якого на підставі обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, вноситься інформація про особу, яка вчинила відповідний злочин.

Частиною 4 ст.374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині обвинувального вироку зазначається рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , процесуальні витрати на користь держави вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-21/58363 від 16.12.2021 р. в сумі 5762 грн. 16 коп., вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-22/3710-БД від 05.04.2022 р. в сумі 3115 грн. 96 коп., вартість проведеної судової експертизи № 10-334 від 24.04.2020 р. в сумі 4707 грн. 47 коп., а всього 13 585 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 59 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню: (т. 1 а.с. 150) CD-R диск додаток до протоколу ОМП від 13.07.2018, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, після набрання законної сили вироком залишити при матеріалах кримінального провадження; (т. 1 а.с. 169) - DVD-R диск, на якому зафіксовано проведений додатковий допиту потерпілої від 18.11.2021 р., який долучений до матеріалів кримінального провадження після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах справи; (т. 1 а.с. 185) - DVD-R диск, на якому зафіксовано опитування неповнолітньої потерпілої за методикою «Зелена кімната» від 18.01.2022 р., який долучений до матеріалів кримінального провадження після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах справи; (т. 2 а.с. 157) зразки букального епілетію ОСОБА_4 , які упакована у спецпакет № 5699355, який долучений до матеріалів кримінального провадження після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах справи.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України включити інформацію про обвинуваченого ОСОБА_4 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1