Справа №591/6367/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1096/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку передбаченому ч.4 ст.422-1 КПК України, матеріали провадження матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2023 року, якою відносно обвинувачених: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.3 ст.357, ч.2 ст.309 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які обґрунтовані тим, що заявлені раніше ризики не зменшились та не відпали, а більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2023 року клопотання прокурора було задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 липня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 липня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 липня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 та захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2023 року про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання відносно ОСОБА_6 до 13 липня 2023 року включно без визначення розміру застави та постановити нову ухвалу обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або з визначенням застави;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просила скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2023 року про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання відносно ОСОБА_8 до 13 липня 2023 року включно без визначення розміру застави, ухвалити нове рішення, яким обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просила скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 липня 2023 року включно та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Свої вимоги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 обґрунтовував тим, що клопотання про продовження застосованого запобіжного заходу містить одні і ті ж підстави протягом тривалого часу. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть підтвердити існування небезпеки втечі. Крім того з плином часу для тривалого тримання обвинуваченого під вартою, потрібне додаткове обґрунтування, але сторона обвинувачення не надає додаткових аргументів.

Зазначав, що судом не наведено, які саме обставини справи змусили суд дійти висновку про актуальність законодавчо визначених підстав для тримання особи під вартою на даній стадії кримінального провадження.

Наголошував, що судом не наведено аналізу ризиків які існували на початку слідства та були підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наявністю ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право на свободу особи.

Вказував, що судове рішення не містить аналізу можливості застосування до особи інших, окрім взяття особи під варту, запобіжних заходів.

Зазначав, що обвинувачений вкотре наголошував на порушення розумних строків розгляду справи, розгляд справи відкладається в залежності від обставин, що не залежать від обвинуваченого. Крім того просив суд врахувати наявність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання (одружений, має дітей), відсутність роботи та сталого доходу спростовують посилання на можливість втечі та переховування, оскільки заявник не має на це коштів.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 вказувала, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не було наведено доказів, які свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Наголошувала, що в оскаржуваній ухвалі суду обставин, які свідчать про недостатність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (як на цьому наполягала сторона захисту в якості альтернативи застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою), не наведено.

Зазначала, що суд в оскаржуваній ухвалі вказав на тяжкість покарання, передбаченого законодавством за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, однак дані обставини не свідчать про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою.

Звертала увагу на те, що на даний момент у справі судом допитано потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що виключає можливість впливу ОСОБА_8 на потерпілих на чому щоразу при поданні клопотання про продовження строку тримання під вартою наполягає прокурор.

Також вказувала, що у кримінальному провадженні проведені всі слідчі дії, спрямовані на збирання доказів, докази перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення, що виключає ризик знищення ОСОБА_8 доказів по справі, на чому також наголошував прокурор.

Зазначала, що судом не було враховано, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, хвору матір, яка залишилась сама без сторонньої допомоги, тривалий час (з червня 2021 року) перебуває під вартою і справа по суті майже не розглядалась з причин, не залежних від волі її підзахисного.

На думку захисника, зазначаючи про те, що ОСОБА_8 буде порушувати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, уникати участі в судовому засіданні, а також про можливість вчинення ним нового кримінального правопорушення прокурор посилався лише на власні припущення. Разом з тим прокурором не було наведено обґрунтування, яким чином перебуваючи під домашнім арештом ОСОБА_8 зможе вплинути на результати розгляду справи чи вплинути на свідків, допитаних потерпілих

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 вказувала, що тяжкість злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому посилання суду на цю обставину з огляду на рішення Європейського суду з прав людини безпідставне.

Зазначала, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України не доведений прокурором, оскільки жодного доказу щодо спроби переховуватися від слідства чи суду не надані прокурором, а суд не звернув на це уваги.

Наголошувала, що спроба незаконно впливати на потерпілого, свідка має бути підтверджена належними доказами, в тому числі показами вказаних осіб, які доводять незаконний вплив особи, проте таких доказів прокурором не надано, а суд на це не звернув уваги.

Вказувала, що потерпіла ОСОБА_12 вже надала показання в суді першої інстанції, заявила, що ОСОБА_10 вона взагалі не бачила в день здійснення кримінального правопорушення, до квартири, де мешкала потерпіла він не заходив, не здійснював напад на неї, не відбирав коштів та речей, до нього в неї претензії не висувалось.

Звертала увагу на те, що не були прийняті до уваги обставини, що обвинувачений ОСОБА_10 має тісні родинні зв`язки, він одружений, має двох малолітніх дітей та проживає одною родиною в місті Ворожба Сумської області за постійним місцем проживання.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , їх захисники ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та прокурор повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами. Прокурор, захисники ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 надіслали заяви, в яких апеляційні скарги підтримали у повному обсязі та просили розгляд даного провадження провести без їх участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої захисником апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.3 ст.357, ч.2 ст. 309 КК України.

16 травня 2023 року ухвалою колегії суддів Зарічного районного суду м. Суми було продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, до 13 липня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що прокурор довів існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України на даний час. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи продовження існування ризику переховування від суду, суд оцінював його в світлі обставин цього кримінального провадження та осіб обвинувачених, які раніше судимі, є особами молодого віку, офіційно не працевлаштовані, мають на утриманні дітей, у справі подані цивільні позови. При цьому тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від суду.

При встановленні актуальності ризику впливу на потерпілих та свідків, суд врахував встановлену КПК процедуру отримання показань від таких осіб, зокрема суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК.

За таких обставин, оскільки допит свідків не проведений судом, а в повторному допиті потерпілих може виникнути необхідність, тоді як їх показання мають доказову цінність, то обвинувачені, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні з іншими особами з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті, можуть здійснювати на них вплив з метою спонукання до ненадання показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, для уникнення кримінальної відповідальності.

Зважаючи на негативну репутацію всіх обвинувачених ймовірним є і ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами апелянтів відносно того, що в оскаржуваній ухвалі не наведено обґрунтування наявних ризиків, які визначені в ч.1 ст.177 КПК України, оскільки такі доводи спростовуються змістом клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змістом оскаржуваної ухвали суду, з яких вбачається, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України були належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Щодо тверджень захисників про те, що допитані потерпілі, всі докази знаходяться у розпорядженні сторони обвинувачення, а тому обвинувачені ніяким чином не зможуть вплинути на потерпілих та знищити докази по справі, то їх колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки справа перебуває на стадії судового розгляду та триває дослідження доказів, що не виключає можливості повторного їх дослідження, в тому числі виклику осіб для повторного допиту.

Доводи апеляційних скарг про те, що суд, не врахував наявність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, на переконання колегії суддів не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки дані обставини існували і на час вчинення інкримінованих йому злочинів, проте не стали стримуючим фактором.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочини, передбачені ч. 3 ст. 187 КК України, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 становлять небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу та доцільність продовження останнім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2023 року, якою відносно обвинувачених: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 липня 2023 року включно, без визначення розміру застави, залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4