Справа № 298/570/20
Номер провадження 1-кп/298/17/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000020 від 30 січня 2020 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Великий Березний Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, без освіти, працюючого робітником КП "Комунал-Сервіс", неодруженого, судимого 17 грудня 2019 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.384 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Великоберезнянського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження №0000020 від 30 січня 2020 року щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України. Ообвинувальний акт в даному провадженні надійшов до суду 20 травня 2020 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20 травня 2020 року справа №298/570/20 (номер провадження 1-кп/298/78/20) головуючою суддею в даній судовій справі визначено суддю ОСОБА_6 .

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 травня 2020 року призначено підготовче судове засідання по даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2020 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 6 лютого 2023 року №11 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу по судових справах, які перебували в провадженні судді ОСОБА_6 " в порядку п. 2.3.50, п.2.3.51 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебували в провадженні судді ОСОБА_6 та які ще не розглянуті.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 6 лютого 2023 року справа №298/570/20 (номер провадження 1-кп/298/17/23) розподілена судді ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 від 7 березня 2023 року прийнято до провадження справу №298/570/20 (провадження №1-кп/298/17/23) - кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000020 від 30 січня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України. Призначено судовий розгляд вказаного кримінального провадження.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він був допитаний в якості свідка Перечинським районним судом Закарпатської області у відкритому судовому засіданні 17 січня 2020 року в залі суду під час розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000364 від 1 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, справа №298/1585/19.

Перед початком допиту у вказаній справі №298/1585/19 свідок ОСОБА_3 повідомлений головуючим - суддею Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_8 про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань за ст.384 КК України та приведений ним до присяги.

Після приведення до присяги, згідно якої свідок зобов`язаний говорити правду і лише правду, свідок ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у відкритому судовому засіданні 17 січня 2020 року надав суду завідомо неправдиві показання щодо відсутності ОСОБА_7 30 вересня 2019 року близько 22 години 30 хвилин всередині магазину «Колосок», що знаходиться за адресою: смт. Великий Березний, вул. Шевченка, №81, з метою уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності за вчинення спільного злочину.

В той же час, під час досудового розслідування кримінального провадження №0000364 від 1 жовтня 2019 року та судового розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000378 від 17 жовтня 2019 року (прокурором на підставі ст.ст. 468-469, 217 КПК України винесено постанову про виділення з матеріалів досудового розслідування за №0000364 матеріалів досудового розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, які зареєстровані в ЄРДР за №0000378), справа №298/1546/19 ОСОБА_3 надав покази, що він 30 вересня 2019 року близько 22 години 30 хвилин спільно із ОСОБА_7 проникли всередину магазину «Колосок», що знаходиться за адресою: смт. Великий Березний, вул. Шевченка, №81, де і були затримані працівниками Великоберезнянського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Даний факт встановлено вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2019 у справі №298/1546/19 відносно ОСОБА_3 , який 17 січня 2020 набрав законної сили.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.384 КК України, як введення в оману суду або іншого уповноваженого органу, за кваліфікуючою ознакою - завідомо неправдиве показання свідка надане суду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив усне клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України, просив кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності. Вказав, що строк давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності в даному провадженні сплив.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав заявлене захисником клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та просив таке задовольнити. Повідомив, що наведені в обвинувальному акті обставини визнає, визнає вину у вчиненому, просить вибачення за скоєне. Ствердив, що за період строку давності інших злочинів не вчиняв.

Судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, право заперечувати проти закриття кримінального провадження та право наполягати на проведенні судового провадження у повному обсязі в загальному порядку, також роз"яснено, що кримінальне провадження в такому випадку закривається з нереабілітуючих підстав. Обвинувачений ОСОБА_3 заявив, що підтримує клопотання та просить суд таке розглянути, наслідки йому зрозумілі.

У судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_5 вказав на наявність підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту щодо закриття кримінального провадження, зазначивши, що з моменту вчинення кримінального правопорушення спливли строки для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , останній нового злочину не вчинив.

Суд, розглянувши клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження, розглянувши обвинувальний акт та долучені до нього матеріали, матеріали судової справи, а також матеріали, надані в судовому засіданні прокурором, дійшов наступного висновку.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Правову позицію з цього приводу висловив Верховний Суд в постанові від 12 листопада 2019 року у справі №566/554/16-к, наголосивши, що виходячи з положень пункту 1 частини 2 статті 284, частини 3 статті 285, частини 4 статті 286, частини 3 статті 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у статті 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, яке було скоєне 17 січня 2020 року.

На час вчинення кримінального правопорушення положення ст.12 КК України та ст.49 КК України діяли в редакції Законів №4025-VI від 15 листопада 2011 року та №1183-VII від 8 квітня 2014 року відповідно.

На час розгляду справи у суді першої інстанції положення вказаних статей зазнали змін.

Відповідно до приписів ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Виходячи з наведених положень, враховуючи, що положення статей 12, 49 КК України в редакції, діючої на час вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, інкриміноване йому правопорушення, передбачене ч.1 ст.384 КК України, відносилось до злочину невеликої тяжкості, строк давності за яким становив три роки з дня вчинення злочину, а з 1 липня 2020 року після внесення змін Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року - до кримінального проступку, строк давності за яким становить три роки з дня його вчинення, тобто в даному випадку новим Законом про кримінальну відповідальність пом`якшено кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшено становище особи обвинуваченого, відтак є підстави для застосування положень ч.1 ст.5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, тому суд застосовує положення ч.1 ст.384, ч.2 ст.12 та п.2 ч.1 ст.49 КК України в редакції, чинній на час розгляду кримінального провадження у суді.

Отже, кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_3 , згідно з нормами ст.12 КК в редакції, чинній на час розгляду кримінального провадження у суді, є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до положень ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки, зокрема, три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; протягом вказаного строку особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне прапвопорушення було вчинено, тобто, згідно обвинувального акту щодо ОСОБА_3 17 січня 2020 року. Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили. Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

З огляду на наведене, на час заявлення захисником ОСОБА_5 клопотання, закінчився трьохрічний строк давності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому, вказаний строк сплив в даному провадженні до здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Згідно ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до висновку, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року у справі №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Згідно постанови Верховного Суду судової палати Касаційного кримінального суду від 18 вересня 2018 року під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо).

Водночас матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_3 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від суду.

З матеріалів судової справи вбачається, що 20 липня 2022 року ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області оголошений розшук обвинуваченого ОСОБА_3 , а судове провадження зупинено (арк.спр.84-85). Зі змісту вказаної ухвали слідує, що підставою для оголошення обвинуваченого ОСОБА_3 в розшук стало те, що останній неодноразово не прибував у судові засідання без поважних причин, ухвала про привід обвинуваченого не викона.

Судом зауважується, що матеріали судової справи містять відомості про надіслання судових повісток про виклик до суду обвинуваченому ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що значиться в обвинувальному акті як адреса реєстрації місця проживання обвинуваченого. В той же час, обвинувачений ОСОБА_3 за цією адресою не проживає, про що ствердив в судовому засіданні, вказана обставина також зазначена в обвинувальному акті, оскільки адресою фактичного місця проживання обвинуваченого ОСОБА_3 є АДРЕСА_2 . За вказаною адресою судові повістки обвинуваченому ОСОБА_3 жодного разу не були надіслані.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що йому не було відомо про судові засідання, в які він не з"явився, судові повістки про виклик до суду він не отримував, проживає тривалий час за адресою: АДРЕСА_2 , і за цією адресою жодного разу судові повістки не приходили, ніхто його не повідомляв про судові засідання, від явки до суду він не ухилявся, про дату та час судового розгляду не знав.

Судом констатується, що ухвали про привід обвинуваченого до залу суду від 13 жовтня 2021 року та від 24 листопада 2021 року органами досудового розслідування виконані не були, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які повідомлення з боку працівників поліції про виконання вказаних ухвал (арк.спр.59-60, 66-67).

При цьому, вже після оголошення обвинуваченого ОСОБА_3 у розшук, 26 липня 2022 року на адресу суду надійшло повідомлення начальника ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_9 про доставлення до суду обвинуваченого ОСОБА_3 , із зазначенням того, що місцезнаходження обвинуваченого встановлено, ОРС "Розшук" не заводився.

Водночас, Великоберезнянським районним судом лише 21 вересня 2022 року постановлено ухвалу про відновлення судового провадження (арк.спр.89-90).

Також суд звертає увагу на те, що відомостей про надіслання обвинуваченому ОСОБА_3 судової повістки про виклик до суду на 20 липня 2022 року матеріали справи не містять, примусовий привід до обвинуваченого застосований не був.

На переконання суду, проміжок часу з 20 липня 2022 року по 21 вересня 2022 року не може свідчити про ухилення ОСОБА_3 від суду. Між тим, судом також враховується, що ухвала про розшук винесена судом 20 липня 2022 року, працівниками поліції явку обвинуваченого ОСОБА_3 до суду забезпечено 26 липня 2022 року, водночас з незрозумілих причин судове провадження в справі відновлено судом лише 21 вересня 2022 року.

За результатами вивчення судової справи судом зауважується, що в ході судового розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_3 з"являвся в судові засідання, коли судові повістки про виклик до суду були вручені йому особисто.

За таких обставин, на думку суду, з врахуванням того, що обвинувачений не знав про дату та час судового розгляду і не ухилявся від явки до суду, ухвала про розшук була постановлена судом передчасно, без достатнього з`ясування причин невиконання ухвал про привід.

Зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком обвинуваченого ОСОБА_3 саме по собі не може свідчити про ухилення останнього від суду. Для застосування положень ч.2 ст.49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення обвинуваченого від суду.

Даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 вчиняв умисні дії направлені на ухилення від слідства або суду, матеріали кримінального провадження не містять, а тому підстав вважати про протилежне у суду немає, як і відсутні правові підстави вважати, що строки давності в даному кримінальному провадженні зупинялись на підставі ч. 2 ст. 49 КК України.

Відтак, в ході судового розгляду не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Із врахуванням викладеного, оскільки з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, минуло більше трьох років, протягом строку давності ОСОБА_3 не вчинив нового злочину, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, законом не встановлено заборону щодо застосування давності до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження в такому випадку підлягає закриттю.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся. Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався. Речових доказів та процесуальних витрат в кримінальному провадженні нема.

Керуючись ст.ст. 12, 49, 384 КК України, ст.ст. 284-286, 288, 369-372, 376, 392-395, 532 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.384 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження №0000020 від 30 січня 2020 року - задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, внесене 30 січня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, - закрити.

Копію ухвали негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1