Справа № 751/8110/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/489/23
Категорія - ч. 2 ст. 125 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001339 від 19 травня 2021 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 квітня 2023 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, розлученого,який має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді шести місяців арешту.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 18 травня 2021 року, близько 21 год., перебуваючи на першому поверсі в коридорі загального користування будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_9 не менше трьох ударів ножем в область лівої ноги, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран латеральної поверхні лівого стегна та гомілки, які згідно висновку експерта № 253 від 08.06.2,021 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, пом`якшити призначене його підзахисному покарання, як таке, що за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого, призначити покарання у виді штрафу в межах санкції частини статті, яка інкримінується.

Аргументує тим, що висновки суду в частині доведеності вини ОСОБА_6 в навмисному заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Обвинувачений, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були безпосередніми учасниками події, інші допитані в судовому засіданні особи надали показання щодо наслідків події, так як очевидцями нанесення тілесних ушкоджень не були.

ОСОБА_6 не заперечує той факт, що завдавав тілесні ушкодження обом потерпілим, але наполягає на тому, що такі його дії були вимушеними, він діяв у стані необхідної оборони.

Так, ОСОБА_6 прийшов за місцем свого проживання та реєстрації, де проживала його колишня дружина з малолітнім сином, але в його помешканні перебував сторонній чоловік, який в незаконний спосіб став йому перешкоджати побачитися з дитиною та не впускав до кімнати, а також став наносити йому удари в різні частини тіла.

Оскільки ОСОБА_6 фізично значно слабший від потерпілого, то він спочатку був відтиснутий в інший бік коридору, а потім був збитий з ніг і ОСОБА_9 став першим завдавати йому удари ногами, після чого до нього приєднався його колишній тесть ОСОБА_10 . Лежачі на підлозі, ОСОБА_6 відмахувався від двох чоловіків, які його били, ножем, при цьому заподіяв легкі тілесні ушкодження.

Захисник переконаний у тому, що характер поранень, яких зазнали потерпілі, а саме поверхневі порізи ніг в нижніх частинах, узгоджуються з показаннями його підзахисного і свідчать про те, що в діях обвинуваченого присутні ознаки необхідної оборони.

Поза увагою суду залишився і той факт, що потерпілі та свідки є зацікавленими особами і їх показання необхідно оцінювати з урахуванням тих обставин, що вони є родичами між собою, або ж спільно проживають.

Невірним вважає і рішення суду в тій частині, що він залишив без належної уваги наявність суперечностей в показаннях ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 як одне одному, так і наданих ними показань в судовому засіданні тим показанням, які вони надавали під час проведення слідчих експериментів за їх участі. Показання потерпілих є суперечливими і щодо розташування по відношенню до обвинуваченого в момент спричинення їм тілесних ушкоджень, так само як і не змогли пояснити, яким чином лежачий ОСОБА_6 зміг нанести лежачому на ньому ОСОБА_9 удари по нижніх кінцівках, якщо врахувати різницю у зрості.

Ніхто з указаних потерпілих та свідків так і не зміг пояснити, чому обвинувачений був збитий з ніг в іншому кінці коридору, в той час, як на момент початку конфлікту він стояв обличчям до своєї кімнати та спиною до протилежного кінця коридору, а ОСОБА_9 навпаки стояв спиною до кімнати. На думку захисника, ця обставина свідчить про те, що саме обвинувачений намагався уникнути конфлікту та відступити.

Суд також помилково визначив мотив вчинення кримінального правопорушення, оскільки дослідженими в судовому засіданні обставинами було встановлено, що конфлікт стався через ревнощі, що виникли на ґрунті особистих стосунків.

Отже, поза увагою суду залишилась така важлива обставина,як провокація поведінки обвинуваченого потерпілим та свідками, оскільки їх поведінка була принизливою для обвинуваченого, з урахуванням перебування в його житлі стороннього чоловіка у вечірній час в присутності його сина, а також у зв`язку з тим, що сторонній для його дитини чоловік обмежив батьку можливість доступу до сина. При цьому, ОСОБА_6 на той час був законним користувачем житла і не мав жодної законодавчої заборони на доступ до нього та до дитини, тому ні його колишня дружина, і її співмешканець, ні батьки дружини, не мали права чинити йому жодних перешкод у доступі до житла та сина.

Через невірне встановлення обставин та мотивів вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції припустився помилок і у визначенні пом`якшуючих вину ОСОБА_6 обставин, а саме, не визнав пом`якшуючими обставинами вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання,викликаного таким поводженням, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності систематичного характеру такого поводження з боку потерпілого, і як наслідок не застосував закон, що підлягає застосуванню, а саме п.п.5, 7 ч. 1 ст. 66 КК України.

На порушення вимог ч. 2 ст. 65 КК України, суд не навів мотиви, чому менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу тільки в частині суворості покарання, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, вказуючи, що обвинувачений заслуговує на обране судом покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає змінену апеляційну скаргу захисника задовольнити.

Відповідно до ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу вправі її змінити, доповнити, або відмовитися від неї. Захисник адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 відмовилися від апеляційної скарги в частині правильності кваліфікації та доведення винуватості. Обвинувачений заявив, що він кається, шкодує з приводу вчиненого, розшукував потерпілого ОСОБА_9 , який зник безслідно, щоб перепросити та відшкодувати шкоду, проте не знайшов. Працює неофіційно, арешт призведе до втрати ним роботи і неможливості допомагати утримувати дитину.

Призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У будь-якому разі призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, наслідкам, що наступили в результаті злочинних дій, даним, що всебічно характеризують особу винного й відображають його посткримінальну поведінку як прояв ставлення до скоєного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Виходячи зі змісту вимог ст. 65 КК України та загальних засад призначення покарання, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає фактичним обставинам справі та особі обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, конфлікт був спровокований особами, які проходять потерпілими по справі та які не пускали обвинуваченого за місцем його проживання та реєстрації, чого не повинні були робити, так само як і перешкоджати бачитися із сином.

На переконання колегії суддів штраф на користь держави, який просить призначити сторона захисту і спроможна його сплатити, буде таким покаранням, яке відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Змінену апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 змінити, пом`якшити покарання.

ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України призначити покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4