ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/3841/20

Провадження № 11-кп/4820/77/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 червня 2022 року у кримінальному провадженні №0000150, внесеному в ЄРДР 12 квітня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Субіч Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, громадянина України, пенсіонера, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та засуджено до покарання у виді одного року обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, строком на один рік. На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, -

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, 12 квітня 2020 року близько 00 години 22 хвилини ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні для охорони, що розташоване на території сільськогосподарської ферми АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_8 прийняв рішення про спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Тоді ж, у ході суперечки, яка відбулася в приміщенні для охорони на території сільськогосподарської ферми № 45, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно, наніс один удар кулаком правої руки в область лівої вилиці, один удар кулаком лівої руки в підочну область, один удар кулаком правої руки в тім`яну ділянку зліва, один удар кулаком правої руки в область лівої реберної дуги, один удар носовою частиною взуття правої стопи в область кисті лівої руки, спричинивши таким чином потерпілому тілесні ушкодження у вигляді одного синяка в виличній ділянці зліва, одного синяка в підочній області зліва та в області верхнього повіка лівого ока, одного синяка в тім`яній області зліва, одного синяка на рівні лівої реберної дуги по середньо-ключичній лінії зліва, одного синяка на тильній поверхні лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_8 один удар носовою частиною взуття лівої стопи в область кисті правої руки, таким чином спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо суглобового перелому голівки основної фаланги п`ятого пальця правої кисті з незначним зміщенням відламків, яке відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що призвело до тривалого розладу здоров`я більше на 21 дня.

Вищевказаними умисними діями, які виразились у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.1 ст. 122 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та виправдати його.

Вважає, що органами досудового розслідування та судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, які роблять неправосудним постановлене судове рішення. Обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження належним чином не з`ясовані.

Звертає увагу, що свідки нічого не вказали про постраждалий п`ятий палець правої кисті, у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення також нічого не вказується про постраждалий палець мізинець, а тому такі докази не можуть братись судом до уваги.

Зазначає, що працівниками поліції того ж дня, 12.04.2020 року не досліджено місце скоєння злочину (не проведено огляд місця події) та не вилучено зразки матеріалів для справи.

Оспорює протокол проведення слідчого експерименту від 07.05.2020 року, оскільки він бу складений з порушенням вимог 66, 104,223,240 КПК України, не підписаний учасниками, а тому такий є недопустимим доказом.

Зауважує, що слідчий безпідставно під час досудового розслідування відмовляв йому у його клопотаннях № 286 від 23.07.20 року про витребування з Кам`янець-Подільської ЦРЛ карти амбулаторного хворого ОСОБА_8 , № 228 від 23.07.20 року про проведення по справі комплексної судово-медичної експертизи; № 274 від 16.07.20 року про витребування з сільської ради журналу скарг громадян; № 287 від 23.07.20 року про вилучення відеозаписів з усіх камер на фермі у с. Субіч за період 11-12 квітня 2020 року.

Звертає увагу, що у висновку №158 судово-медичної експертизи, проведеної з 16 по 22 квітня 2020 року вказуються різні діагнози відповідно одного і того ж пальця мізинця правої кисті, а тому такий висновок не може бути покладений в основу доведеності його вини, а рентген знімок №271 описувався висновок про пошкодження у ОСОБА_8 четвертого пальця правої кісті зник і більше не згадувався у висновках судово-медичних експертиз та в матеріалах провадження. Апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині зводяться до сумнівів про несвоєчасне повідомлення потерпілим ОСОБА_8 лікарів про травму 5 пальця правої кістки, несвоєчасного виявлення цієї травми та до тверджень про фальсифікацію проведених по справі судово-медичних експертиз № 158 від 16.04.20 року, № 211 від 29.05.20 року, № 259 від 15.07.20 року, № 144 від 28.02.22 року. У підсумку обвинувачений вважає, що таку травму потерпілий ОСОБА_8 міг отримати після 12.04.20 року, а висновок СМЕ № 158 від 16.04.20 року вважає недопустимим доказом.

Вказує, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_8 , дали неправдиві покази в суді, мають мотив для обмови його у вчиненні злочину, оскільки вони фактично працюють на голову сільської ради Безродного, свідок ОСОБА_11 , використовує працю найманих працівників без оформлення. Сільський голова Безродний має вплив на цих свідків та хотів дескридетувати його дружину ОСОБА_12 перед виборами сільського голови.

Посилається на неповноту досудового слідства, яка не була усунута судом. В цій частині зауважує, що слідчим ОСОБА_13 не звернута увага щодо відеозаписів із камер спостережень, де є неодноразові вирізки фрагментів відеозапису, і не вилучено відеозапис із всіх п`ятьох відеокамер, які встановлено на вказаному господарстві, а взято тільки із двох камер, крім того, не проведено відповідну експертизу та не встановлено оригінальність відеозаписів на які посилається слідство в якості доказів, не проведена деталізація з мобільного телефону потерпілого ОСОБА_8 , оскільки з відеозапису вбачається що він вночі 12.04.20 року розмовляв по телефону; не спростовано твердження захисту, що потерпілий при переломі 5 пальця правої кістки на міг вести за поводок собаку.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду скасувати, а його виправдати, прокурор та представник потерпілого ОСОБА_6 заперечували проти апеляційних вимог обвинуваченого.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає за наступними підставами.

Мотиви, з яких виходив суд при винесенні ухвали з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Згідно положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не вправі розглядати обвинувачення яке не було висунуто в суді першої інстанції. Межі судового розгляду в суді першої інстанції також визначені в ст. 337 КПК України, за якою судовий розгляд проводиться стосовно обвинуваченого лише в межах висунутого йому обвинувачення.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження у межах апеляційних вимог захисту, колегією суддів встановлено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 в повній мірі дотримався цих вимог кримінально-процесуального закону.

Колегія суддів в ході апеляційного розгляду встановила, що оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши їх у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України. Висновки суду підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, обґрунтувавши своє рішення.

Під час апеляційного перегляду провадження не знайшли свого підтвердження апеляційні доводи захисту про те, що ОСОБА_7 не наносив потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, у тому числі у вигляді перелому фаланги п`ятого пальця правої кисті. Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються наступним.

З показань потерпілого ОСОБА_8 , наданих суду, вбачається, що ОСОБА_14 наніс йому декілька ударів кулаками рук в голову, ногою в скроню, а також ногою по ребрах та у живіт. Оскільки руки були складені у нього на животі, один удар прийшовся у руку, внаслідок чого він відчув сильний біль у мізинці. Згодом він поїхав до лікарні, де його госпіталізували, оперували мізинець на правій руці.

Колегія суддів також виходить з того, що будучи допитаним судом, свідок ОСОБА_15 підтвердив, що ОСОБА_14 бив ОСОБА_8 руками та ногами. Згодом ОСОБА_8 скаржився на біль у пальці. Також підтвердив, що у потерпілого після бійки був поранений мізинець. Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 також в суді підтвердили, що у ОСОБА_8 на обличчі і руках були синці. Він повідомив, що його побив ОСОБА_18 . Потерпілий скаржився на біль у руці внаслідок його побиття.

Лікарі, які були допитані свідками у кримінальному провадженні, зокрема свідок ОСОБА_19 , лікар травматолог, підтвердив, що ОСОБА_20 з 12 квітня 2020 року, тобто з дня вчинення ОСОБА_21 щодо нього кримінального правопорушення, перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні, після госпіталізації у нього був виявлений перелом фаланги п`ятого пальця правої кисті. Свідок ОСОБА_5 , лікар рентгенолог, підтвердив, що він описував ренген знімки ОСОБА_8 на яких зафіксований перелом основної фаланги 5 го пальця правої кисті. Свідок ОСОБА_22 , лікар нейрохірург, підтвердив, що під час перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні лікар травматолог виявив у нього перелом пальця руки.

Як потерпілий ОСОБА_8 , так і свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_5 , ОСОБА_22 були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих відомостей та за відмову від надання свідчень за ст. 384, 385 КК України, свідки не перебувають в особистих чи сімейних стосунках ні з обвинуваченим ОСОБА_7 , ні з потерпілим ОСОБА_8 , не мають з ними неприязнених стосунків, тому у колегії суддів нема підстав для сумнівів у поясненнях свідків, суд вважає їх пояснення об`єктивними, достовірними, послідовними, такими що узгоджуються між собою та такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що потерпілий ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , перебувають у підпорядкуванні сільського голови ОСОБА_16 , а той намагається дискредитувати дружину обвинуваченого ОСОБА_12 перед виборами сільського голови, на думку колегії суддів, нічим не підтверджуються, є бездоказовими та обумовленими бажанням обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності та покарання за вчинене.

Отже, колегія суддів вважає, що поясненнями потерпілого та свідків, які узгоджуються між собою, підтверджується, що саме ОСОБА_7 наніс ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді перелому фаланги п`ятого пальця правої кисті, які відповідно до висновку експерта відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, яке призвело до тривалого розладу здоров`я за обставин, викладених в обвинуваченні.

Апеляційні твердження обвинуваченого про те, що свідки, кожен окремо, не підтвердили, що він наніс потерпілому тілесне ушкодження у вигляді перелому фаланги п`ятого пальця правої кисті, апеляційний суд відкидає, оскільки кожен зі свідків безпосередньо в суді надавав покази, очевидцем яких він був, які в сукупності підтверджують обставини інкримінованого ОСОБА_7 обвинувачення.

Колегія суддів також виходить з того, що покази потерпілого ОСОБА_8 , та свідків про обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 узгоджуються і з об`єктивними доказами, дослідженими місцевим судом, зокрема: висновками судово-медичних експертиз, даними відеозаписів з камер відео спостереження.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що висновок судово-медичної експертизи №158 від 16.04.20 року є недопустимим доказом, оскільки висновки про травми отримані ОСОБА_8 , викладені у ньому відрізняються від відомостей, викладених у медичній картці ОСОБА_8 щодо мізинця правої кисті, враховуючи наступне.

Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи № 158 від 16.04.20 року під час проведення експертного дослідження експертом досліджувалась медична карта № 2304 стаціонарного хворого ОСОБА_8 . У медичній карті зазначено: заключення рентгенолога № 271 від 13.04.2020 року на рентгенографії пальців правої кисті вколочений перелом середньої фаланги п`ятого пальця. Під ЕОД-ом виявлено перелом головки основної фаланги п`ятого пальця правої кисті.

У підсумках судово медичної експертизи зазначено, що у ОСОБА_8 виявлене тілесне ушкодження у вигляді закритого внутрішньосуглобового перелому голівки основної фаланги п`ятого пальця правої кисті з незначним зміщенням відламків, що є тілесним ушкодженням середнього ступнію тяжкості (Т.2, а.м.к.п.14-15) Отже, експерт прийшов до висновку про перелом голівки саме основної фаланги п`ятого пальця правої кисті.

Аналогічні тілесні ушкодження були встановлені даними висновку повторної судово-медичної експертизи № 259, яка була проведена 15 липня 2020 року (Т.2, а.м.к.п.105-107) з висновків якої вбачається, що тілесне ушкодження виявлене у ОСОБА_8 у виді закритого внутрішньо суглобного перелому голівки основної фаланги п`ятого пальця правої кісті з незначним зміщенням відламків могло утворитися внаслідок одноразової дії тупого, твердого предмета по механізму «удар» в строк вказаний потерпілим і за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступіня тяжкості.

Така травма у види закритого перелому головки проксимальної фаланги 5 пальця правої кістки у ОСОБА_8 , які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості встановлена і висновками комесійної СМЕ № 144 від 28 лютого 2022 року.

В судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_5 , лікар-рентгенолог, підтвердив, що він описував рентгензнімки ОСОБА_8 , на таких був зафіксований перелом саме основної фаланги п`ятого пальця правої кисті, що в повній мірі узгоджується із висновком судово-медичної експертизи № 158.

Колегія суддів виходить з того, що висновок судово - медичного експерта № 158 від 16.04.20 року було отримано слідством у спосіб передбачений КПК України, експертизу було призначено на підставі постанови слідчого Кам`янець-Подільського РВП від 13.04.20 року, експерт ОСОБА_23 попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову від надання висновку за ст. 384, 385 КК України, експертизу проведено уповноваженим судовим експертом, який має відповідну кваліфікацію, стаж категорію.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для визнання висновку СМЕ № 158 від 16.04.20 року за апеляційними доводами захисника недопустимим або не належним доказом.

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано відкинув пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_24 в частині того, що обвинувачений ОСОБА_7 не завдавав потерпілому ударів, оскільки ці свідки є членами сім`ї обвинуваченого та об`єктивно зацікавлені в результатах розгляду провадження на користь ОСОБА_7 .

Апеляційні доводи обвинуваченого, про те, що потерпілий ОСОБА_8 не мав травми мізинця правої руки, оскільки з відеозапису вбачається, що він після цих подій вів собаку за ошийник правою рукою, спростовуються висновком комесійної судово-медичної експертизи № 144 від 28.02.22 року за висновками якого після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 міг відчувати біль, але судово-медичних даних для визначення градації болю немає. Після отримання тілесного ушкодження у вигляді закритого перелому головки проксимальної фаланги V-го пальця правої кисті ОСОБА_8 міг здійснювати певні самостійні дії своєю правою рукою в тому числі і вести собаку за ошийник, тримаючи великим і вказівним пальцями правої руки. (а/с - 141-146 т.2)

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисту про неповноту досудового слідства, яка не була усунута судом, а саме відмову слідчим у задоволенні клопотань сторони захисту, не проведення деталізації розмов з мобільного телефону потерпілого ОСОБА_8 в ніч на 13.04.20 року , не витребування всіх відеозаписів з ферми у с. Субіч, не складання протоколу огляду місця події, колегія суддів виходить з наступного.

Виходячи з положень ст. 40 ч.5 КПК України слідчий , здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Здійснюючи досудове розслідування слідчий самостійно визначає обсяг доказів, достатніх для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначених у ст. 91 КПК України Сторона захисту також наділена повноваженнями збирати докази під час досудового розслідування у межах, передбачених ст. 93 ч.3 КПК України.

Суд розглядає кримінальне провадження щодо певної особи у межах висунутого обвинувачення в порядку ст. 337 КПК України.

На думку колегії суддів, відмова слідчим у задоволенні клопотань сторони захисту, на які вона посилається в апеляційній скарзі, в повній мірі відповідає обсягу повноважень слідчого, який під час досудового розслідування самостійно визначає обсяг доказів, достатніх для висунення певній особі обвинувачення та самостійно обирає засоби отримання таких доказів. Враховуючи положення ст. 337 КПК України суд розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у межах висунутого обвинувачення на підставі ст. 94 КПК України за результатами оцінки зібраних слідством доказів у сукупності та прийшов до обґрунтованих висновків про доведеність вини обвинуваченого з наведенням у вироку докладних мотивів.

Апеляційні твердження обвинуваченого, в яких він вважає протоколи проведення слідчих експериментів від 07.05.20 року з потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_15 (а/с 62-69 т.2) недопустимими доказами з причин порушення слідчим вимог ст. 66, 104, 223. 240 КПК України з причин відсутності підписів на протоколах колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження, з яких вбачається що в них містяться всі підписи учасників цих слідчих дій. В цій частині колегія суддів також виходить з того, що протоколи проведення слідчих експериментів від 07.05.20 року з потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_15 визнані недопустимими доказами з інших підстав, наведених у вироку суду. Отже ці докази не були покладені судом в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .

Апеляційні твердження захисту про те, що дані відеозаписів з камер спостереження є неналежними та недопустимими доказами, оскільки і можуть бути сфабрикованими, колегія суддів вважає необґрунтованими враховуючи наступне.

Вилучення відеозаписів з камер відеоспостереження приміщення ферми в с.Субіч Кам`янець-Подільського району відбулося на підставі ухвали слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2020 року (т.2, а.м.к.п.30), а також протоколу тимчасового доступу від 01 травня 2020 року (т.2, а.м.к.п.32-34). Відповідно до протоколу огляду від 02 травня 2020 року зазначений відеозапис оглянутий слідчим (т.2, а.м.к.п.35-43, 45), а також відеозаписи продемонстровані в судовому засіданні відповідно до ст.359 КПК України.

Відеозаписами, дослідженими судом, підтверджено факт перебування ОСОБА_7 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 в приміщенні охоронців, зокрема зафіксовано, що 12 квітня 2020 року о 00 год. 23 хв. (з урахуванням показань свідка ОСОБА_11 про те, що на пристрої відеозапису не було переведено годинник, у зв`язку з чим на відеозаписах зазначено дату та час із відставанням в 1 год.) до будинку під`їхав автомобіль, із якого вийшов чоловік, візуально схожий на ОСОБА_7 та який після цього зайшов до будинку о 00 год. 23 хв. 23 сек., а також зафіксовано, як через 8 сек. зайшов у приміщення інший чоловік, а через 1 хв. 19 сек. у приміщення зайшла жінка. Обвинувачений ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 підтвердили в судовому засіданні, що на відеозаписі зафіксовані саме вони. Загалом ОСОБА_7 перебував у приміщенні близько півтора хвилини. Також на відеозаписах зафіксовано, як із будинку о 00 год. 26 хв. 33 сек. вийшов особа, схожа на ОСОБА_8 , через 4 сек. інша особа. Крім того, зафіксовано, як о 00 год. 36 хв. особа, схожа на ОСОБА_8 , вела собаку, а згодом собаку за ошийник вела інша особа, схожа на свідка ОСОБА_15 ..

Крім того, за даними досліджених фотознімків та відеозапису, наданих підозрюваним ОСОБА_7 , які досліджені в судовому засіданні відповідно до ст.359 КПК України, встановлено факт перебування обвинуваченого на місці події відразу ж після спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень (т.2, а.м.к.п.156). Вказані документи оглянуті слідчим відповідно до протоколу від 22 липня 2020 року (т.2, а.м.к.п.157-161).

Отже , колегія суддів вважає, що ці відеозаписи були здобуті слідчим у спосіб визначений КПК України, підтверджують обставини перебування ОСОБА_7 , та членів його сім`ї на місці вчинення злочину в ніч 12.04.20 року. Апеляційні твердження про монтаж цього відеозапису, його фальсифікацію, не повноту, не вилучення всіх відеозаписів з ферми, колегія суддів вважає надуманими, такими що не знайшли свого підтвердження матеріалами провадження та обумовленими позицією захисту.

У підсумку, приймаючи рішення за апеляційними доводами обвинуваченого про недоведеність його вини, колегія суддів, виходить також з того, що ст.2, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.06 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ. Пріоритетність та загальна значущість норм Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та практики ЄСПЛ закріплена і в принципі законності, визначеному в ст. 9 КПК України в редакції 2012 року, за якою положення відповідного міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України є обов`язковими, кримінально - процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. Правова концепція доведення вини особи «поза розумним сумнівом» сформульована та обґрунтована у рішеннях ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини», «Кобець проти України» від 14.02.08 року, «Козинець проти України» від 06.12.17 року та ін.. За цією концепцією сукупність зібраних слідством та безпосередньо досліджених судом доказів з додержанням критеріїв їх належності, допустимості, достатності, виваженості та зваємозв`язку між собою з урахуванням особливостей національного кримінального та кримінально-процесуального закону повинна відповідати загальним принципам права особи на справедливий суд, закріпленим в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сам процес та результат доведення вини особи має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Колегія суддів у підсумку вважає, що докази, зібрані слідством та надані суду у даному кримінальному провадженні не викликають сумнівів з приводу їх належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку з іншими, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню.

За результатами апеляційного перегляду провадження, колегія суддів вважає, що під час досудового слідства було зібрано та судом під час судового розгляду досліджено достатньо доказів на підтвердження доведеності вини ОСОБА_7 , «поза розумним сумнівом» у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто в умисному ушкодженні яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 122 ч.1 КК України.

Проаналізувавши апеляційні доводи захисту, колегія суддів вважає, що підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування або зміни вироку суду вони не містять, під час апеляційного перегляду провадження таких підстав також не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407,409 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 червня 2022 року ухвалений щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Верховного суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3