Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1018/23
Провадження № 1-кп/553/1135/2023
У Х В А Л А

Іменем України

04.05.2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 0000025 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 .

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 80520 грн. 00 коп., термін дії якого закінчується 11.05.2023 року.

Так, під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 було враховано обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, те, що він може переховуватися від органів досудового розслідування, з метою уникнення відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, усвідомлюючи тяжкість покарання, передбаченого санкціями інкримінованих йому кримінальних правопорушень, може незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань на його користь, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для вирішення справи, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, в яких підозрюється, оскільки не має сталого джерела доходу, враховано неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, який не здатний запобігти реалізації вказаних ризиків та може негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор звернулася з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , обраного під час досудового розслідування, посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК країни, які стали підставою для його застосування під час досудового розслідування, не зменшилися та продовжують існувати, а подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою є цілком виправданим, оскільки він може ухилитись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, усвідомлюючи тяжкість покарання, передбаченого санкціями інкримінованих йому кримінальних правопорушень, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному провадженні, які є його родичами та знайомими, з метою зміни ними показань на його користь, вчинити інші правопорушення, оскільки не має джерела доходів, а встановлені дані про його особу свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не здатне запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 (залучений на окрему процесуальну дію у зв`язку з неможливістю явки в судове засідання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ), проти задоволення клопотання заперечували, просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисник наголосив на тому, що прокурором не доведено існування на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, якими обґрунтовано підстави продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, сама тяжкість кримінального покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення не може бути підставою для застосування вказаного запобіжного заходу, обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, має бабусю, з якою проживає, раніше не судимий. Вказав, що посилання прокурора на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, фактично є припущеннями, забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого можливе шляхом застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує, що він обвинувачується в тому числі у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавленні волі на строк від 6 до 10 років; бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, проте не має постійного місця роботи та місця навчання, розлучений, тобто не має міцних соціальних зв`язків, не має стабільного джерела доходу, тоді як частина інкримінованих кримінальних правопорушень спрямована на одержання прибутку, його вік, репутацію, майновий стан. З урахуванням вказаних обставин, змісту пред`явленого обвинувачення, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відтак суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, а альтернативні менш суворі запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши пояснення учасників процесу, враховуючи доведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобігання яким було підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , а також те, що, на переконання суду, застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі домашнього арешту чи особистого зобов`язання, є неможливим, позаяк з огляду на дані про особу обвинуваченого, зміст пред`явленого обвинувачення та інші конкретні обставини не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та реалізацію завдань кримінального провадження, визначених в ст. 2 КПК України, з заявами про застосування поруки жодна особа не звернулась, а тому суд приходить до висновку про доведеність підстав для продовження застосування раніше обраного запобіжного заходу, та оскільки судовий розгляд справи не завершений, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду даної справи в розумні строки, вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою відносно нього на 60 днів з застосуванням застави у розмірі, визначеному при застосуванні запобіжного заходу згідно з ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2023 року, - в сумі 80520 грн. 00 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 314-315 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 04 травня 2023 року по 02 липня 2022 року включно, з застосуванням застави у розмірі, визначеному при застосуванні запобіжного заходу згідно з ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2023 року, - в сумі 80520 грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1