Дата документу 23.05.2023 Справа № 328/2049/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №328/2049/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/716/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, має середню спеціальну освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично без постійного місця мешкання, раніше судимого,

- 10 березня 1998 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.142 КК України до позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. Ухвалою Дніпровського обласного суду від 12 травня 1998 року вирок змінено за ч.1 ст.142 КК України засуджений до позбавлення волі на строк 4 роки;

- 25 березня 1999 року військовим судом Львівського гарнізону за ст. 241 «А», ч.3 ст. 42 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна;

- 16 січня 2004 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.187 КК України до позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна;

- 15 листопада 2011 року Новомосковським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, частково приєднано невідбутий строк за вироком від 16 січня 2004 року;

- 28 вересня 2012 року Новомосковським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч.4 ст. 70 КК України частково приєднаний невідбутий строк 1 рік за вироком від 15.11.2011 року;

- 01 лютого 2016 року Кіровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 5 років 6 місяців; на підставі ч.1 ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 9 місяців;

- 24 лютого 2017 року Жовтневим районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців;

- 13 лютого 2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровськ за ч.2 ст. 390 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі п.1 «Б» ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України частково приєднано 2 місяці позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Донецької області від 06 липня 2017 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_10 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 17 лютого 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:

за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки,

за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено відраховувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання з 22-00 години 16 червня 2021 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» завдану майнову шкоду у сумі 3 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 343,22 грн.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України змінити та призначити йому покарання:

за ч.2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки,

за ч.2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки,

на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що, визначаючи строк покарання, суд призначив надто суворе покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з таких підстав.

ОСОБА_6 на початку судового слідства не був згоден з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, де потерпілим є ОСОБА_11 , вказуючи на іншу кваліфікацію правопорушення, тому що ОСОБА_11 сам передав йому майно. В останньому слові беззаперечно визнав провину по всім інкримінованим епізодам злочинної діяльності та щиро вибачився перед всіма потерпілими, висловив бажання виправити ситуацію, що склалася.

В статті 2 ЗУ «Про пробацію» зазначено що досудова доповідь - письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого. Невірними є обґрунтування саме досудовою доповіддю, відсутність щирого каяття як пом`якшуючої обставини.

Іншим обґрунтуванням у вироку є те, що злочини були розкриті завдяки проведеним оперативно-розшуковим заходам, що не відноситься до пом`якшуючої обставини - щире каяття.

Суд безпідставно не врахував, відповідно до ст.66 КК України,- щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання.

Невірним є твердження щодо можливості неврахування і оцінки доводів сторони захисту.

Не враховано думку більшості потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні.

До матеріалів справи долучено відповідь на адвокатський запит Філії держаної установи «Центр охорони здоров`я» державної кримінально-виконавчої служби України в Запорізькій області від 29 жовтня 2021 року, згідно з якою ОСОБА_6 має низку хвороб, в т.ч. невиліковну хворобу.

Зважаючи на стан здоров`я обвинуваченого, справедливим є призначення йому покарання у виді обмеження волі, а не позбавлення волі.

Захисник вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 є необхідним врахувати вищевказані обставини та змінити вид покарання, призначеного ОСОБА_6 , зменшивши його до іншого виду покарання у виді обмеження волі.

Згідно з вироком суду, 11 лютого 2021 року, у денний час (більш точний час досудовим слідством не встановлено), ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, перебуваючи під вигаданими анкетними даними ( ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в приміщенні палати № 10 соматичного відділення КНП «Токмацька БЛІЛ», розташованого на 4 поверсі за адресою: Запорізька область, Пологівський район, м. Токмак, вул. Центральна, 55 Ж, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, під приводом придбання ліків для себе особисто, попрохав в борг у ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 900 гривень, при цьому зобов`язавшись повернути борг протягом години. Отримавши від ОСОБА_13 вищезазначену суму, не маючи наміру повертати отримані грошові кошти, витратив їх на власні потреби. Після чого, покинув межі лікарні, тим самим заволодів чужим майном, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на суму 900 гривень.

Окрім того, 11 лютого 2021 року, у денний час (більш точний час досудовим слідством не встановлено), ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи його, із корисливих мотивів, перебуваючи під вигаданими анкетними даними ( ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в приміщенні палати № 10 соматичного відділення КНП «Токмацька БЛІЛ», розташованого на 4 поверсі за адресою: Запорізька область, Пологівський район, м. Токмак, вул. Центральна, 55 Ж, під приводом переказу грошових коштів членами його сім`ї та зарахуванням на вказану банківську картку, попрохав у ОСОБА_14 , належну йому банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 до рахунку № НОМЕР_3 , відкритого на ім`я ОСОБА_14 .

Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу з рахунку НОМЕР_3 , відкритому на ім`я ОСОБА_14 , за допомогою отриманої ним банківської карти, шляхом здійснення транзакції «Зняття готівкових грошових коштів» у банкоматі, розташованому за адресою: м.Токмак Пологівського району Запорізької області, вул. Центральна 46, о 14 годині 20 хвилин викрав грошові кошти в сумі 800 гривень, якими розпорядився на власний розсуд.

Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом, діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу з рахунку НОМЕР_3 , відкритому на ім`я ОСОБА_14 , за допомогою отриманої ним банківської карти, шляхом здійснення транзакції з оплати за придбаний товар у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: м. Токмак Пологівського району Запорізької області, вул. Володимирська 27А, о 16 годині 10 хвилин, викрав грошові кошти в сумі 79 гривень 33 копійки, якими розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 , охоплених єдиним злочинним умислом, ОСОБА_14 завдано майнової шкоди на загальну суму 879 гривень 33 копійки.

Крім того, 11 лютого 2021 року, у денний час (більш точний час досудовим слідством не встановлено), коли ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні під вигаданими анкетними даними ( ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в приміщенні палати № 10 соматичного відділення Токмацької БЛІЛ, розташованої на 3 поверсі за адресою: Запорізька область, Пологівський район, м. Токмак, вул. Центральна, 55 Ж, до нього звернувся стаціонарний хворий ОСОБА_14 , з проханням забрати в аптеці ліки, за які ним було сплачено грошові кошти в сумі 610 гривень, та принести їх йому до вищевказаної палати. ОСОБА_6 погодився, у цей момент в нього раптово виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. Далі, ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел з корисливих мотивів, діючи повторно пішов до аптеки № 6 ПП «Пігмаліон», розташованої на території лікарняного містечка КНП «Токмацька БЛІЛ», розташований по вул. Центральній м. Токмак Пологівського району Запорізької області, де попрохав повернути, раніше сплачені ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 610 гривень, мотивуючи це тим, що пацієнт, який замовляв їх помер, і в них не має необхідності, що не відповідає дійсності. Отримавши від аптекаря грошові кошти в сумі 610 гривень, покинув межі установи, тим самим зловживаючи довірою заволодів чужим майном, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на суму 610 гривень.

Крім того, в один з днів третьої декади лютого 2021 року (більш точної дати та часу досудовим слідством не встановлено), ОСОБА_6 прийшов в гості до свого знайомого ОСОБА_11 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з проханням переночувати. Ранком наступного дня, ОСОБА_6 побачив у господаря мобільний телефон марки «BRAVIS HARMONI PRO A 51», в корпусі чорного кольору, на 2 сім картки, imei1: НОМЕР_4 , імеі2: НОМЕР_5 , який власник під`єднав до зарядного пристрою в залі квартири. Після чого, у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного мобільного телефону, реалізуючи який із корисливих мотивів, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон марки «BRAVIS HARMONI PRO A 51» вартістю, згідно висновку експерта № 364-21 від 17.03.2021р. 823 гривні, що належить ОСОБА_11 , після чого, вийшов за межі житла останнього і попрямував для його подальшого продажу, далі, розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив власнику ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 04.03.2021 року в ранковий час (більш точного часу досудовим слідством не встановлено) ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, із корисливих мотивів, прийшов до хірургічного відділення КНП «Токмацька БЛІЛ», розташованого на 3 поверсі за адресою: Запорізька область, Пологівський район, м. Токмак, вул. Центральна, 55Ж, де звернувся до ОСОБА_15 , яка являється працівницею даного закладу, з проханням надати йому номер банківської картки, під приводом переказу грошових коштів членами його сім`ї із зарахуванням на вказану банківську картку грошових коштів. Після цього, ОСОБА_6 , отримавши від ОСОБА_15 дані про платіжні реквізити банківських карток АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 , відкриту до рахунку НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 відкриту до рахунку НОМЕР_9 , які належать ОСОБА_15 , переконав ОСОБА_15 пройти з ним до банкомату, розташованого по вул. Центральній 55 в м. Токмак Пологівського району Запорізької області, де шляхом введення отриманих від ОСОБА_15 платіжних реквізитів вище зазначених банківських карток, почергово провів транзакції зі зняття в банкоматі грошових коштів, чим шляхом вільного доступу, таємно, повторно, викрав грошові кошти в загальній сумі 6815 гривень, що належать ОСОБА_16 , чим спричинив останній майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, в один з перших днів лютого 2021 року, у денний час (більш точної дати та часу досудовим слідством не встановлено), ОСОБА_6 під приводом переказу та подальшого отримання грошових коштів, попрохав у ОСОБА_17 належну йому карту ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_10 .

Далі, ОСОБА_6 , 07 лютого 2021 року (більш точного часу досудовим слідством не встановлено), маючи злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, повторно, за допомогою мережі Інтернет, діючи начебто він імені ОСОБА_17 , якому невідомо було про наміри ОСОБА_6 , уклав від імені ОСОБА_17 договір № 473139211 від 07.02.2021р. з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», відповідно до якого, шляхом безготівкового перерахування на картковий рахунок відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_17 № НОМЕР_10 , 07.02.2021 о 16.07 надійшли грошові кошти у вигляді споживчого кредиту в сумі 3500 гривень.

В подальшому, ОСОБА_6 07.02.2021 року о 17.57 годині, шляхом здійснення транзакції «зняття готівкових грошових коштів» у банкоматі ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Центральна, 46, з рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_17 В ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_10 , заволодів грошовими коштами в сумі 3500 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 , ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», завдано майнової шкоди на суму 3500 гривень.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в т.ч. за вчинення корисливих злочинів, маючи судимість, не зняту та не погашену у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та знову вчинив ряд корисливих кримінальних правопорушень, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинних корисливих діянь, про стійкість його злочинного умислу та небажання ставати на шлях виправлення, суспільно-корисною працею обвинувачений тривалий час не займається, офіційно він не працевлаштований, законного джерела доходу не має та не має постійного місця проживання, на диспансерному обліку у лікарів нарколога, психіатра, невропатолога не перебуває, матеріальна шкода потерпілим не відшкодована, а також суд врахував кількість епізодів злочинної діяльності.

Обставин, що пом`якшують покарання, згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом визнано рецидив злочинів.

З врахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей обвинувачення.

На доводи сторони захисту щодо щирого каяття обвинуваченого як обставини, що пом`якшує покарання, надана відповідь у вироку, з якою погоджується і колегія суддів, та звертає увагу на те, що шкода, завдана злочинами, до цього часу не відшкодована.

В свою чергу, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття характеризує ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Отже, той факт, що ОСОБА_6 під час судового розгляду визнав свою вину частково, а в останньому слові - повністю (на що вказує сторона захисту), само по собі не може безумовно свідчити про щире каяття обвинуваченого. Інших обставин, які б об`єктивно підтверджували щире каяття обвинуваченого, не убачається.

З приводу доводів сторони захисту щодо можливості утримання обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах ізоляції від суспільства, зважаючи на стан його здоров`я, зокрема наявність у нього ряду хронічних захворювань, колегія суддів звертає увагу на таке.

В матеріалах провадження містяться відомості, в т.ч. надані стороною захисту, про наявність у обвинуваченого певних хвороб.

В той же час, згідно з відповіддю завідувача Кропивницької міської медичної частини №14 Філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в Черкаській та Кіровоградській областях» лікаря ОСОБА_18 від 31 березня 2023 року, наданою на запит апеляційного суду, на теперішній час ОСОБА_6 знаходиться на диспансерному обліку у терапевта, отримує інсулінотерапію та дієтичне харчування. Загальний стан ОСОБА_6 відповідає наявним хронічним захворюванням, ургентної медичної допомоги не потребує.

Дійсно, з відповіді вказаної установи, наданої на запит захисника, убачається, що ОСОБА_6 потребує стаціонарного лікування в профільному відділенні двічі на рік (на що також звертає увагу сторона захисту). Разом з цим, зазначено, що відповідне відділення в структурі закладів охорони здоров`я ЦОЗ ДКВС України наявне в Стрижанській багатопрофільній лікарні №81 філії ЦОЗ ДКВС України у Вінницькій області для категорії осіб, засуджених до позбавлення волі.

Отже, питання щодо надання ОСОБА_6 відповідного лікування під час відбування покарання у виді позбавлення волі має вирішуватися у встановленому законом порядку.

Відомостей про те, що ОСОБА_6 має таку хворобу, що перешкоджає відбуванню ним вказаного покарання, матеріали провадження не містять. Не надано таких відомостей суду і при апеляційному розгляді.

В свою чергу, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 , починаючи з 1998 року, неодноразово засуджувався до позбавлення волі з реальним його відбуванням за вчинення умисних злочинів, в т.ч. тяжких злочинів проти власності, а також за кримінальне правопорушення проти правосуддя. Не зважаючи на свій стан здоров`я, обвинувачений продовжує вчиняти умисні злочини, на шлях виправлення ставати не бажає, підтвердженою є така обставина, що обтяжує покарання - рецидив злочинів. Викладене свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.

Отже, враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів не убачає достатніх підстав для зміни призначеного останньому покарання з позбавлення волі на обмеження волі, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника, чи для звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України. Призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

З огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого у сукупності, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, неможна вважати надто суворим.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 17 лютого 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4