Справа № 931/808/19 Провадження №11-кп/802/65/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінальне провадження № 0000598 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Локачинського районного суду Волинської області від 25 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Саранчуки Бережанського району Тернопільської області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з повною вищою освітою, одруженої, працюючої завідуючою поліклінічним відділенням КНП "Локачинська лікарня" Локачинської селищної ради Волинської області, несудимої,

визнано невинуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в її діянні складу зазначеного кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується.

Вироком вирішено долю речових доказів, арештованого майна та судових витрат.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за таких осбавин.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 в період часу з 17.09.2019 по 24.09.2019 в смт. Локачі Волинської області, будучи на посаді завідувачої поліклініки комунального некомерційного підприємства "Локачинська центральна районна лікарня", а також відповідно до Наказу №23-од від 11.01.2019 вищевказаного закладу, одночасно являючись головою лікарської-консультативної комісії, тобто, будучи службовою особою, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, вимагала та отримала неправомірну вигоду в сумі 5500 гривень, від ОСОБА_9 за прийняття рішення про направлення її для проходження медико-соціальної експертної комісії, щодо присвоєння групи інвалідності.

Зокрема, відповідно до Наказу №400 ОСОБА_7 призначено на посаду завідувача поліклініки комунального некомерційного підприємства "Локачинська центральна районна лікарня", а також відповідно до Наказу №23-од від 11.01.2019 вищевказаного закладу, одночасно призначено головою лікарсько- консультативної комісії.

Таким чином, ОСОБА_7 була наділена організаційно-розпорядчими функціями, в зв`язку з чим являлася службовою особою.

Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, в тому числі додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Крім цього, відповідно до п. "а" п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" ОСОБА_7 , будучи на посаді завідуючої поліклініки комунального неприбуткового підприємства "Локачинська центральна районна лікарня", а також являючись головою лікарської-консультативної комісії, є особою, яка для цілей цього Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави, та, якій відповідно до ст. 22 вищевказаного Закону забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе, однак остання в порушення вищевказаних вимог, вчинила наступне.

Зокрема, в серпні місяці 2019 року ОСОБА_9 в зв`язку із погіршенням свого стану здоров`я, оскільки хворіла на бронхіальну астму, проходила обстеження в комунальному некомерційному підприємстві "Локачинська центральна районна лікарня".

В ході поточних медичних оглядів та систематичних курсів лікування, а також на підставі спеціальних досліджень, рекомендацій лікарів, ОСОБА_9 почала готувати необхідні документи для подачі їх на розгляд до лікарсько-консультативної комісії комунального некомерційного підприємства "Локачинська центральна районна лікарня", головою якої являється ОСОБА_7

17.09.2019 з метою повної підготовки документів для подачі їх на лікарсько- консультативну комісію, ОСОБА_9 звернулася за консультацією до голови даної комісії ОСОБА_7 , яка в ході їх розмови наголосила на необхідності повторно проходження нею обстеження певних лікарів.

Крім цього, в ході даної зустрічі, яка відбувалася у службовому кабінеті ОСОБА_7 за № 13, що знаходиться на другому поверсі комунального некомерційного підприємства "Локачинська центральна районна лікарня" за адресою: Волинська область, смт Локачі, вул. Івана Франка, 19, в останньої виник умисел на вимагання та отримання неправомірної вигоди і яка на втілення своїх злочинних намірів, заявила незаконну вимогу ОСОБА_9 , про надання їй грошових коштів в якості неправомірної вигоди в сумі 5500 гривень, для позитивного затвердження нею, як головою комісії всіх необхідних документів та подальшого їх направлення на розгляд до медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, ОСОБА_7 , використовуючи своє службове становище, що проявилося у використанні своїх повноважень, створила умови, за яких ОСОБА_9 , змушена була погодитися з вимогою про надання їй грошових коштів в сумі 5500 гривень в якості неправомірної вигоди, з метою запобігання шкідливим наслідкам, щодо своїх законних інтересів, оскільки була переконана в наявності реальної небезпеки своїм правам та законним інтересам, так як ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді голови лікарсько-консультативної комісії, в разі ненадання їй неправомірної вигоди, могла з надуманих причин відмовити в затвердженні необхідних документів для їх направлення на розгляд медико-соціальної експертної комісії.

В подальшому, 17.09.2019 ОСОБА_9 було відкрито лікарняний, який в журналі реєстрації листків непрацездатності комунального некомерційного підприємства "Локачинська центральна районна лікарня" було зареєстровано за № 287 та пройдено додаткове обстеження лікарів.

23.09.2019 близько 10 год. 11 хв. під час чергової зустрічі ОСОБА_9 з ОСОБА_7 , яка відбувалася у службовому кабінеті останньої за № 13, що знаходиться на другому поверсі комунального некомерційного підприємства "Локачинська центральна районна лікарня" за адресою: Волинська область, смт Локачі, вул. Івана Франка, 19, ОСОБА_7 запитала ОСОБА_9 чи привезла та грошові кошти в якості неправомірної вигоди.

На зауваження ОСОБА_9 про те, що вона на даний час із собою грошей не має, і заявлена їй сума неправомірної вигоди являється великою, ОСОБА_7 повідомила, що без надання грошових коштів в якості неправомірної вигоди, ОСОБА_9 не отримає бажаного результату, тобто не отримає відповідних документів для проходження медико-соціальної експертної комісії.

Крім цього, в ході даної розмови ОСОБА_7 наголосила ОСОБА_9 , що раз вона повідомила, яка сума коштів потрібна в якості неправомірної вигоди за вирішення даного питання, значить така сума повина бути надана їй в якості неправомірної вигоди, бо без надання неправомірної вигоди, з діагнозом "бронхіальна астма", незважаючи на наявність даного захворювання, неможливо отримати групу інвалідності.

Крім цього, в ході даної розмови ОСОБА_7 , діючи умисно, переслідуючи мету на отримання неправомірної вигоди, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, повідомила ОСОБА_9 , що якщо в неї немає грошових коштів в сумі 5500 гривень, щоб надати їй в якості неправомірної вигоди, то вона може надати не всю суму неправомірної вигоди повністю, а частинами, по 3000 чи 2000 гривень.

На зауваження ОСОБА_9 , щоб зачекати з наданням неправомірної вигоди до зарплати, бо сума неправомірної вигоди дуже висока, ОСОБА_7 повідомила, що вказана нею сума неправомірної вигоди не являється великою, що за визнання осіб інвалідами, надають значно більші суми неправомірної вигоди.

При цьому ОСОБА_7 ще раз наголосила, що в разі не надання неправомірної вигоди, ОСОБА_9 не зможе пройти комісію та отримати групу інвалідності.

В подальшому, в той самий день, біля 14 год. 10 хв., під час повторної зустрічі ОСОБА_9 з ОСОБА_7 , яка теж відбувалася у службовому кабінеті останньої за № 13, що знаходиться на другому поверсі комунального некомерційного підприємства "Локачинська центральна районна лікарня" за адресою: Волинська область, смт. Локачі, вул. Івана Франка, 19, ОСОБА_7 перепитала ОСОБА_9 , чи погоджується вона з її вимогами про надання зазначеної суми неправомірної вигоди.

Отримавши відповідь ОСОБА_9 про те, що вона погоджується з вимогами про надання неправомірної вигоди, ОСОБА_7 уточнила, чи та надасть кошти в якості неправомірної вигоди частинами чи зразу ж всією сумою.

Після того, як ОСОБА_9 повідомила, що кошти в якості неправомірної вигоди надасть відразу всією сумою, тобто 5500 гривень, то ОСОБА_7 сказала, щоб вона з коштами приїжджала наступного дня, а вона в свою чергу підготує всі необхідні документи.

В подальшому, ОСОБА_7 маючи запевнення ОСОБА_9 про надання їй неправомірної вигоди, склала та підготувала всі необхідні документи про направлення останньої для проходження на медико-соціальну експертну комісії, для визначення групи інвалідності.

Зокрема, ОСОБА_7 , як голова лікарсько-консультативної комісії комунального некомерційного закладу "Локачинська центральна районна лікарня", склала та підписала наступні документи:

план медичної та професійної реабілітації ОСОБА_9 ;

направлення на медико-соціально-експертну комісію ОСОБА_9 , яке було зареєстровано за № 230 в журналі реєстрації направлень на МСЕК;

заключення лікарсько-консультативної комісії на хворого ОСОБА_9 , яка направляється на МСЕК для встановлення групи інвалідності.

При цьому, ОСОБА_7 під час складання вищевказаних документів, посвідчила їх своїм підписом, як Голова лікарсько-консультативної комісії та завірила круглою печаткою комунального некомерційного підприємства «Локачинська центральна районна лікарня».

Вищевказані та інші документи були упаковані в конверт, який було опечатано та скріплено круглою печаткою комунального некомерційного підприємства «Локачинська центральна районна лікарня», на даному конверті було написано адресат одержувача: «Голові ... МСЕКУ, вул.Львівська,5а, м.Луцьк».

24.09.2019 близько 10 год. 39 хв. ОСОБА_7 , будучи на посаді завідувачої поліклініки комунального некомерційного підприємства "Локачинська центральна районна лікарня", а також являючись головою лікарсько-консультативної комісії даного медичного закладу, знаходячись в службовому приміщенні лікарні, розташованому за адресою: Волинська область, смт Локачі, вул. Івана Франка, 19, діючи умисно, протиправно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, вимагала та отримала від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 5500 гривень, за прийняття рішення про направлення її для проходження медико-соціальної експертної комісії, з метою визначення групи інвалідності.

В ході цього, ОСОБА_7 надала ОСОБА_9 вищевказаний конверт із необхідними документами про направлення останньої для проходження медико- соціальної експертної комісії, для визначення групи інвалідності.

Крім цього, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність та злочинність своїх дій та їх правові наслідки, припускаючи що її незаконні дії можуть документуватися зі сторони правоохоронних органів та з метою уникнення в майбутньому обвинувачення в отриманні неправомірної вигоди та уникнення за це кримінальної відповідальності, провела ОСОБА_9 до виходу з лікарні, щоб переконатися у відсутності в приміщенні працівників правоохоронних органів, а кошти неправомірної вигоди не взяла особисто в руки, а відкрила журнал, який спеціально взяла для цього із собою, і наказала ОСОБА_9 покласти туди грошові кошти в сумі 5500 гривень, в якості неправомірної вигоди, що остання на вимогу ОСОБА_7 і зробила.

Отже, своїми умисними діями, що виразились у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, в поєднанні з вимаганням неправомірної вигоди, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, прокурор подав вапеляційну скаргу в якій вказує, що вирок суду першої інстанції підлягає скасування у звязку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процессуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так прокурор вказує на неналежну оцінку судом всіх досліджених в ході судового розгляду доказів та не спростування тх доказів сторонни обвинувачення, які однозначно вказують на вчинення ОСОБА_7 інкриміновоного їй злочину.

Зокрема, на переконання прокурора, судом безпідставно покладено в основу вироку показання обвинуваченої ОСОБА_7 , які є суперечливими, неправдивими та не відповідають встановленим фактичним обставинам події, що мале місце. Так, ОСОБА_7 у судовому засіданні свою вину визнала частково, вказувала, що її дії не правильно були кваліфіковані правоохоронними органами, а також зазначала про бажання шахрайським шляхом заволодіти коштами ОСОБА_9 , факт отримання коштів від останньої підтвердила. Проте вказані показання судом не взято до уваги та не зазначено у вироку суду.

Також, судом належним чином не надано оцінку показанням свідків, не вмотивовано, чому судом приймаються до уваги показання обвинуваченої і не беруться до уваги показання інших свідків, зокрема показання ОСОБА_9 .

На переконання прокурора, матеріалами справи повністю підтверджується одерження ОСОБА_7 , яка є службовою особою, неправомврної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, в поєднанні з вимаганням неправомврної вигоди. Так, вказане стверджується розмовами, які зафіксовані у протоколах та відеозаписах негласних слідчих (розшукових) дій, яким судом не надано належної оцінки.

Враховуючи, що при визнанні особи виправданою суд обмежився формальним посиланням на докази обвинувачення, не давши їм належної оцінки, прокурор просить дослідити повторно наведі в апеляційній скарзі докази, а оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий. Визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та призначити їй покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 2 років, з конфіскацією майна. Стягнути з обвинуваченої процесуальні витрати, а долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який просив вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення задовольнити, обвинувачену та її захисника, які вважають її безпідставною та такою, що до задоволення не підлягає, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Одним із завдань кримінальної процесуальної діяльності за приписами ст. 2 КПК є правильне застосування норм закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильне його застосування може полягати в неправильному застосуванні норм як Особливої, так і Загальної частин КК, яке призвело до неправильної кваліфікації діяння, а також порушення правил призначення покарання; неправильного застосування норм, що визначають поняття злочину, строків давності та інших норм, що спричинило необґрунтоване засудження або виправдання обвинуваченого, а також інші негативні наслідки щодо захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність під час кваліфікації може полягати: у застосуванні закону, що втратив чинність або ще не набрав законної сили; у необґрунтованому застосуванні кримінального закону, що не має зворотної дії в часі, і навпаки, в незастосуванні закону, що має зворотну дію, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом; у помилці при застосуванні положень закону щодо форми вини, співучасті у вчиненні злочину; у помилковому визначенні кола суб`єктів, які підлягають кримінальній відповідальності, стадій вчинення злочину, обставин, що виключають злочинність діяння, кваліфікуючих обставин (ознак) кримінального правопорушення; у порушенні правил подолання конкуренції кримінально-правових норм, неправильному відмежуванні кримінальних правопорушень одне від одного, помилки щодо встановлення ознак множинності кримінальних правопорушень тощо.

Відповідно до ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Суд має право, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч. 3 ст. 337 КПК).

Водночас правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність під час кваліфікації кримінального правопорушення за встановленими судом фактичними обставинами є імперативно встановленим обов`язком, а не реалізацією судом повноважень диспозитивного характеру.

На підставі системного аналізу і тлумачення положень КПК щодо судового провадження, здійснюваного судом першої інстанції, завданням суду першої інстанції є оцінка доказів, зібраних слідчим і викладених слідчим чи прокурором в обвинувальному акті, на підставі якої суд вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений, та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення (пункти 13 ч. 1 ст. 368 КПК).

Відповідно до ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку зазначаються: 1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (непідтвердження) доказами обставин, що за ст. 91 КПК підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами суд застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує припущення (твердження) слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки кримінального правопорушення.

Перевіривши вирок, ухвалений щодо ОСОБА_7 про визнання її невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на предмет його відповідності зазначеним вище та іншим вимогам кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення не може бути визнане законним, з огляду на наступне.

За змістом обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона, будучи на посаді завідувачої поліклініки комунального некомерційного підприємства "Локачинська центральна районна лікарня", а також являючись головою лікарсько-консультативної комісії даного медичного закладу, діючи умисно, протиправно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, вимагала та отримала від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в сумі 5500 гривень, за прийняття рішення про направлення її для проходження медико-соціальної експертної комісії, з метою визначення групи інвалідності.

Суд першої інстанції, надавши оцінку дослідженим доказам, дійшов переконання про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Свої висновки суд обґрунтував тим, що з матеріалів справи і показів свідків, хоч обвинувачена і була службовою особою, позаяк на неї покладені певні організаційно-розпорядчі обов`язки, однак вона не наділена самостійними одноособовими повноваженнями як голова лікарсько-консультаційної комісії щодо вирішення питання про оформлення та направлення документів хворих на МСЕК, також вона не наділена повноваженнями щодо встановлення особі групи інвалідності, такі обов`язки покладені на МСЕК, а доказів вчинення впливу ОСОБА_7 на голову чи членів МСЕК з використання свого службового становища в ході судового розгляду не здобуто. З вказаним вище погоджується і апеляційний суд.

Проте, враховуючи, що суд першої інстанції має право, з метою ухвалення справедливого судового рішення вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, колегія суддів, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні ряд доказів приходить до переконання про неправильне застосування місцевим судом як норм матеріального, так і норм процесуального кримінального права.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної обвинувачена ОСОБА_7 пояснила, що будь-якого впливу на прийняття ЛКК рішення щодо вирішення питання про оформлення та направлення документів стосовно ОСОБА_9 хворих на МСЕК не мала. Однак, фактично не заперечує, що мала намір отримати грошові кошти від ОСОБА_9 та отримала їх за ніби то вирішення питання щодо встановлення їй групи інвалідності, а також у зв`язку з тим, що остання тривалий проміжок часу обіцяла їй віддячити. Також обвинувачена свої дії оцінює як шахрайство.

Крім фактичного визнання обвинуваченою з її сторони шахрайських дій, про вказане свідчить і пояснення потерпілої ОСОБА_9 . Так остання в суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_7 наголосила про необхідність сплати суму в розмірі 5500 грн на підтвердження позитивного результату щодо затвердження документів ЛКК та подальшого позитивного рішення МСЕК. Повідомивши ОСОБА_7 про самостійне проходження МСЕК, обвинувачена відповіла, що вона вже подзвонила за неї та заплатила власні кошти, а тому ці кошти необхідно повернути.

Вказані свідчення обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 залишилися поза увагою суду першої інстанції, оскільки вирок суду не містить будь-якої оцінки даним показам.

Надані пояснення обвинуваченої та потерпілої узгоджуються із інформацією, яка міститься в досліджених в ході судового розгляду протоколах за результатами проведення НСРД від 23.09.2019 року та 24.09.2019 року Так між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 при зустрічах 23 та 24.09.2019 року відбулися розмови, в яких йдеться про сприяння ОСОБА_7 у позитивному вирішенні питання ОСОБА_9 щодо отримання групи інвалідності на МСЕК. При цьому ОСОБА_7 зазначає, що їй все рівно їде вона за фінансової підтримки чи без і якщо вона вирішить не платити, то так і буде, вказуючи, що перекине ці кошти на іншого хворого (а.с.23-42 том 2). Таким чином із вказаних розмов не вбачається, що ОСОБА_7 стверджує, що не підпише направлення на МСЕК ОСОБА_9 , заключення ЛКК чи буде вчиняти інші дії у перешкоджанні направлення останньої документів на МСЕК в разі не отримання коштів, а навпаки дані розмови зводилися до надання коштів ОСОБА_7 , щоб при її сприянні ОСОБА_9 отримала позитивний результат при проходженні МСЕК щодо отримання групи інвалідності.

Також слід звернути увагу на пояснення ОСОБА_10 , голови спеціалізованого фтизіо-офтальмологічного МСЕК, яка пояснила, що будь-яких пропозицій від ОСОБА_7 про надання неправомірної вигоди їй чи членам комісії не поступало. Зауважила, що якщо рішення про направлення на МСЕК було прийнято ЛКК і видане направлення хворому для його оформлення, то не може бути такого, що документи можуть бути не надіслані до МСЕК.

Як було встановлено місцевим судом, зокрема з показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . 17.09.2019 по ОСОБА_9 було засідання ЛКК, за результатами якого прийнято рішення про те, що остання направляється на МСЕК.

Враховуючи вище наведене, дослідивши надані сторонами докази, безпосередньо допитавши у судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачену ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 колегія суддів вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не в повній мірі відповідають фактичним обставинам провадження.

Адже з викладеного вище вбачається, що обвинувачена ОСОБА_14 при розмовах з ОСОБА_9 вказувала про необхідність надання останньою грошових коштів саме за прийняття МСЕК позитивного рішення щодо отримання останньою групи інвалідності, хоча реальної змоги повпливати на рішення МСЕК не могла.

Суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (непідтвердження) доказами обставин, що за ст. 91 КПК підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами суд застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує припущення (твердження) слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки кримінального правопорушення.

Зміна кримінально-правової кваліфікації судом може виражатись у зміні юридичної оцінки встановлених фактичних обставин, тобто у зміні формули кваліфікації і формулювання обвинувачення.

КПК не визначає окремих підстав зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення місцевим судом. Очевидно, ними можуть бути лише загальні підстави зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, які обумовлені положеннями ч. 1 ст. 2 КК, і за наявності таких підстав суд зобов`язаний змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення в аспекті застосування положень ч. 3 ст. 337 КПК.

Важливим для вирішення питання про дотримання приписів кримінального процесуального закону є виклад стороною обвинувачення саме фактичних обставин кримінального правопорушення, адже їх відображення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, належної реалізації права на захист, а також правильної кваліфікації кримінального правопорушення.

Фактичні обставини визначають своїм змістом фабулу обвинувачення, яка віддзеркалює фактичну модель вчиненого кримінального правопорушення, а формула кваліфікації і формулювання обвинувачення є правовою оцінкою кримінального правопорушення, фактичною вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У цьому провадженні викладена стороною обвинувачення в обвинувальному акті фабула обвинувачення за ч. 3 ст. 368 КК віддзеркалює обставини, які сторона обвинувачення вважала доведеними, однак при безпосередньому дослідженні судом першої інстанції доказів, зокрема, пояснень наданих обвинуваченою та свідком ОСОБА_9 , на переконання апеляційного суду, було встановлено наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_7 ознак іншого кримінального правопорушення, яке полягає у вчиненні останньою шахрайських дій.

Такі обставини, на думку колегії суддів, є суттєвими та не повинні залишатись баз належної оцінки суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок чи ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Верховний Суд у постанові від 12 серпня 2020 року (справа № 520/14112/14-к, провадження № 51-846км20) зазначив, що переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами та ухвалюючи рішення, є недопустимим обмеження дослідження меншої сукупності доказів порівняно з тією сукупністю, яку дослідив місцевий суд.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення.

Також відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15.05.2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» передбачено, що «виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи».

Апеляційний суд вважає, що допущенні судом першої інстанції порушення у відповідності до ст. 412 КПК України є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, як того вимагає ст. 370 цього ж Кодексу, а відтак такими, які згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409, ст. 415 КПК України є правовою підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції слід всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, дати належну юридичну оцінку здобутим доказам та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення в розумінні ст. 370 КПК України.

Також при новому судовому розгляді судом першої інстанції слід врахувати Постанову Пленуму Верховного Суду України №5 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про хабарництво», відповідно до якої дії службової особи, яка, одержуючи гроші чи матеріальні цінності начебто для передачі іншій службовій особі як хабар, мала намір не передавати їх, а привласнити, належить кваліфікувати не за ст. 368 КК ( 2341-14 ), а за відповідними частинами статей 190 і 364 КК як шахрайство та зловживання владою чи службовим становищем, а за наявності до того підстав - і за відповідними частинами статей 27, 15 та 369 КК як підбурювання до замаху на давання хабара. Особа, яка в такому випадку передала гроші чи цінності, вважаючи, що вона дає хабар, несе відповідальність за замах на давання останнього.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційну скаргу сторони обвинувачення необхідно задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 415 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Локачинського районного суду Волинської області від 25 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді