КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 в режимі ВКЗ

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 19.06.2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000027 від 10.01.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 294, ч.2 ст. 263 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2023 року продовжено застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.06.2023 року включно, без визначення розміру застави.

На дану ухвалу обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2023 року та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на недотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194, 199 КПК України, оскільки приймаючи рішення про продовження строку тримання його під вартою, суд формально підійшов до вирішення питання щодо наявності ризиків та не надав достатньої оцінки зменшення таких ризиків, і з моменту застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також апелянт зазначає, що ризик переховування його від суду є мінімальним, оскільки після повідомлення йому про підозру він весь час демонстрував належну процесуальну поведінку, має постійне місце проживання та реєстрації у м. Києві, є пенсіонером та учасником бойових дій, має родину, на його утриманні перебувають непрацездатні батьки та малолітня дитина, яка потребує батьківського догляду та піклування. При цьому, стороною обвинувачення не надано жодних належних і допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу він буде переховуватись, а сам по собі факт вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та ймовірність призначення суворого покарання, за відсутності конкретних фактів його ухилення від слідства та суду, перешкоджання кримінальному провадженню, не свідчить про недостатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того апелянт вказує, що наразі досудове розслідування завершене, що свідчить про вичерпання ризику знищення, приховування або спотворення речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, що у сукупності з іншими ризиками враховується при застосуванні запобіжного заходу. Також у даному кримінальному провадженні допитані усі свідки, які повідомлені про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, проведені необхідні експертизи, які вже досліджені в судовому засіданні, що, як наслідок, вичерпало існування ризику незаконного впливу на експертів та свідків.

Також наголошує, що продовжуючи йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не визначивши розмір застави, судом порушено як вимоги ст. 183 КПК України, так і право обвинуваченого на справедливий суд, оскільки інкриміновані йому кримінальні правопорушення не відносяться до переліку злочинів, передбачених ч.4 ст.183КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження №757/28533/22-к стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 21.04.2023 року під час розгляду кримінального провадження №0000027 від 10.01.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 294, ч.2 ст. 263 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження тримання ОСОБА_7 під вартою без визначення розміру застави, оскільки раніше встановлені судом ризики не зменшилися та продовжують існувати, зокрема ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення покарання та впливати на свідків, які наразі не допитані.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких - ч.1 ст. 294 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, та на даний час є обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні за ч.1 ст. 111, ч.1 ст. 258-3 КК України, а тому існує ризик переховування ОСОБА_7 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, враховуючи конкретний характер інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які вчинені у співучасті із іншими особами, суд вважав доведеним наявність ризику впливати на свідків, які ще не були допитані в судовому засіданні, показання яких має доказове значення у кримінальному провадженні.

За таких обставин, оскільки раніше встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, суд дійшов висновку, що єдиним запобіжним заходом, який здатен запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даній стадії судового провадження є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано послався на рішення ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, одне з яких - ч.1 ст. 294 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливості ОСОБА_7 переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків, свідчить про неможливість застосування стосовно нього іншого запобіжного заходу, ані ж триманням під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 під час розгляду даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд формально підійшов до вирішення питання щодо наявності ризиків та не надав достатньої оцінки зменшення таких ризиків, і з моменту застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України,колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а посилання обвинуваченого на те, що після повідомлення ОСОБА_7 про підозру він весь час демонстрував належну процесуальну поведінку, має постійне місце проживання та реєстрації у м. Києві, є пенсіонером та учасником бойових дій, має родину, на його утриманні перебувають непрацездатні батьки та малолітня дитина, які потребують догляду та піклування, не можуть слугувати безумовною підставою для зміни існуючого запобіжного заходу на більш м`який, оскільки наведені обставинине дають суду підстав вважати зменшення ризиків до тієї межі, яка б дозволила дійти висновку про можливістьдля застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що продовжуючи ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, суд порушив вимоги ст. 183 КПК України, оскільки інкриміновані йому кримінальні правопорушення не відносяться до переліку злочинів, передбачених ч.4 ст.183КПК України, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 294 КК України є тяжким злочином, із наміром застосування насильства та погрозою його застосування, а тому відсутні підстави для застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

За викладеним, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2023 року про продовження застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 294, ч.2 ст. 263 КК України, запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року, якою продовжено застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.06.2023 року включно, без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3