КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконферецзв'язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем захисника ОСОБА_8 , кримінальне провадження № 0000229 за апеляційними скаргами прокурора у провадженні та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року, з підготовчого судового засідання, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000229 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, повернуто прокурору Солом`янської окружної прокуратури м. Києва.

Повертаючи кримінальне провадження прокурору, своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки, як вбачається з формулювання обвинувачення, в ньому є детальне посилання на докази сторони обвинувачення, які ще не були надані і не досліджувалися судом безпосередньо, зокрема на висновок судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-20/55591-БТ, експертизи № 158, висновок експертизи № 191, із зазначенням результатів експертних досліджень.

Тобто, обвинувальний акт містить посилання на докази винності обвинуваченого, які ще не були предметом судового дослідження та оцінки, що є недопустимим, оскільки, як вважає суд, посилання на докази в _______________________________________________________

Справа №11-кп/824/3807/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11

Категорія: ч. 2 ст. 209 КК України Доповідач ОСОБА_1

обвинувальному акті та розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище та утворює дисбаланс між правами обвинувачення та захисту.

Крім того, в обвинувальному акті (аркуш 8 обвинувального акта) є посилання, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , кваліфіковано за ч. 3 ст. 190 КК України, - набуття та розпорядження майном, в великих розмірах, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчинення правочину з таким майном, вчинення дій, спрямованих на приховання, маскування походження такого майна якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо, повністю одержано злочинним шляхом, хоча це диспозиція ст. 209 КК України.

І за наявності таких недоліків обвинувального акта суд визнав неможливим призначення судового розгляду та прийняв рішення про його повернення прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, вважаючи ухвалу суду незаконною, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_10 у чіткій відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України сформульовано обвинувачення відносно вказаної особи.

Так, у обвинувальному акті відносно ОСОБА_10 у відповідності до диспозиції ч. 4 ст. 358 та ч. 2 ст. 209 КК України вказано конкретні діяння, у вчиненні яких він обвинувачується із зазначенням кваліфікації складу злочину.

При цьому у формулюванні обвинувачення відносно вказаної особи точно описано обставини справи із зазначенням ознак об`єктивної сторони складу злочину та конкретизовано необхідний мінімум обставин, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у тому числі час, місце та спосіб вчинення злочину, які у своїй сукупності відображають склад злочину, інкримінованого вказаній особі.

У обвинувальному акті відносно ОСОБА_10 формулювання обвинувачення виконано з одночасним зазначенням формули кваліфікації із зазначенням істотних обставин вчинення злочину і водночас без зазначення обставин, які не мають правового значення у справі та є зайвими подробицями, що ускладнюють сприйняття такого формулювання обвинувачення.

Між тим, суд помилково стверджує про надання прокурором документів до початку розгляду кримінального провадження, оскільки, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 291 КПК України, прокурором направлено виключно обвинувальний акт з додатками до нього, а саме реєстром матеріалів досудового розслідування; розписками підозрюваного та його захисників про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування (підтвердження вжиття усіх можливих заходів для вручення обвинувального акту). Жодних інших документів прокурором додано не було.

Зокрема, суд зазначає, що при формулюванні обвинувачення є детальне посилання на докази сторони обвинувачення, які ще не були надані і не досліджувалися судом безпосередньо, а саме, на висновок експертизи №СЕ/19/111-20/55591-БТ, №158, №191 із зазначенням результатів експертних досліджень, що, на думку суду, порушує загальні засади кримінального провадження такі як верховенство права, неупередженість, безпосередність дослідження доказів.

Проте такі доводи суду є помилковими, оскільки однією з вимог до обвинувального акту є розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Крім того, Кримінальний процесуальний кодекс України, відповідно до ч. 2 ст. 242, зобов`язує слідчого або прокурора забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Таким чином, зазначення в обвинувальному акті встановлення розміру збитків є обов`язком сторони обвинувачення.

Також п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України вимогою до обвинувального акту є зазначення розміру витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування).

Тому, з огляду на викладене, в обвинувальному акті зазначаються ідентифікаційні дані експертних досліджень та їх вартість.

Звертає увагу й на те, що додатком до обвинувального ату є реєстр матеріалів досудового розслідування, у якому зазначаються процесуальні дії, проведені під час досудового розслідування, реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; види заходів забезпечення кримінального провадження. Тобто реєстр матеріалів досудового розслідування також містить посилання на експертизи та їх реквізити, які проведені в ході здійснення досудового розслідування, та на стадії підготовчого судового засідання суду достеменно відомо про факт проведення зазначених експертиз.

За таких обставин, зазначення ідентифікаційних даних експертних досліджень жодним чином не впливає на порушення загальних засад кримінального провадження, у тому числі принципу змагальності під час судового розгляду.

Також про помилковість висновків суду першої інстанції про розкриття доказів у кримінальному провадженні, а саме висновків експертних досліджень, свідчить те, що, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

А як вбачається з обвинувального акту, прокурором викладено результати експертних досліджень, в обсязі необхідному для кваліфікації дій ОСОБА_10 , але не розкривається зміст цих доказів у розумінні ч. 1 ст. 101 КПК України.

Тому при викладенні фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення дотримано вимоги чинного Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, вважає, що зазначені в обвинувальному акті посилання на висновки експертних досліджень, є фактичними обставинами, які прокурор вважає встановленими, та суд у підготовчому судовому засіданні не наділений повноваженнями досліджувати ці обставини, надавати їм будь-яку оцінку, а також повертати обвинувальний акт з мотивів неправильності фактичних обставин кримінального правопорушення. Адже встановлення та визначення фактичних обставин в обвинувальному акті є виключним повноваженням прокурора, а перевірка яких здійснюється судом лише під час розгляду справи по суті.

Щодо недоліків у вигляді розбіжності в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого, то зазначає, що в обвинувальному акті у назві, при викладенні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення зазначена правова кваліфікація ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, разом з тим у пункті 6, при зазначенні правової кваліфікації, внаслідок технічної помилки, зазначено ч. 4 ст. 358 ч. 3 ст. 190 КК України, хоча за змістом зазначена диспозиція ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України.

Разом з тим, зазначені недоліки не є такими, що перешкоджають призначенню обвинувального акту до судового розгляду, оскільки у змісті самого обвинувального акту (у частині викладу фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а також у частині формулювання обвинувачення дій обвинуваченого) вказується, що ОСОБА_10 обвинувачується саме у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, та розкриваються відповідні ознаки саме цього складу кримінального правопорушення. У матеріалах справи (обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування) відсутні будь-які відомості щодо того, що у діях обвинуваченого були б наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та він обвинувачувався у вчиненні саме цього кримінального правопорушення.

Така технічна помилка у розбіжності частини статей правової кваліфікації дій обвинуваченого не перешкоджає призначенню судового розгляду, не впливає на права, свободи та законні інтереси обвинуваченого, оскільки в усій іншій частині матеріали кримінального провадження є чіткими та точними, вказуючи на те, що ОСОБА_10 обвинувачується саме у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України.

Крім того, звертає увагу на те, що у підготовчому судовому засіданні жодна сторона не висловлювала свою позицію про невідповідність обвинувального акту, натомість сторона захисту заявляла клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а прокурор висловлював свої заперечення щодо закриття кримінального провадження.

За таких обставин, вважає, що висновки суду про те, що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору є надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, адже у ньому у відповідності з вимогами закону викладено фактичні обставини вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, потім зазначено правову кваліфікацію його дій та формулювання обвинувачення відносно нього. Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, в обвинувальному акті також викладено чітко і конкретно.

Крім того, в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України, які слідчий та прокурор вважав встановленими, та при формулюванні обвинувачення за цією статтею Кримінального кодексу України дійсно є посилання на окремі тези тексту висновку судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-20/55591-БТ від 23.07.2021, а також висновків експерта № 158 від 6 травня 2022 року та № 191 від 23 вересня 2022 із зазначенням окремих фрагментів результатів експертних досліджень.

Однак не можна погодитися із твердженням суду першої інстанції, що вищевказані посилання на висновки експертиз є «детальними» і такими, що передчасно «розкривають сутність цих доказів сторони обвинувачення до початку судового розгляду».

При цьому зазначає, що вищевказані висновки експертів були долучені до матеріалів кримінального провадження і він, як представник потерпілої ОСОБА_12 , з ними ознайомлювався при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Проте до обвинувального акту, що був скерований до суду, ці висновки не додавалися і у підготовчому судовому засіданні судом до матеріалів кримінальної справи не долучалися. Повний текст вищевказаних експертних висновків у обвинувальний акт не включено.

Крім того, суд у своїй ухвалі від 15.05.2023 сам вказує, що вищевказані докази «ще не були надані і не досліджувалися судом безпосередньо». Тим самим суд визнає, що згадані ним висновки експертів у стадії підготовчого судового провадження сторонами та іншими учасниками процесу ще не надавалися.

Таким чином, не вбачається порушення стороною обвинувачення вимог ч. 4 ст. 291 КПК України щодо заборони надання суду інших документів до початку судового розгляду, окрім як обвинувального акту з додатками, передбаченими п.п. 1-5 цієї норми кодексу.

Аналогічним чином, у зроблених стороною обвинувачення посиланнях в обвинувальному акті на окремі тези тексту висновків експертів не вбачається будь-яких порушень принципів верховенства права й неупередженості суду, безпосередності дослідження ним доказів, що закріплено у ст.ст. 7, 8, 22, 23 КПК України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, суд не урахував, що посилання в обвинувальному акті на висновки проведених під час досудового розслідування експертиз зумовлено необхідністю неухильного виконання стороною обвинувачення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме для викладу фактичних обставин, формулювання обвинувачення та правової кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України.

Тобто використання в тексті обвинувального акта окремих даних, одержаних в результаті проведення експертних досліджень, було необхідною умовою обґрунтованості цього документа.

Більш того правильність викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не може оцінюватися судом в контексті відповідності обвинувального акта вимогам КПК України.

Наявність в обвинувальному акті посилань на докази не є порушенням вимог ст. 291 КПК України, оскільки остання визначає перелік відомостей, що мають міститись в обвинувальному акті, але разом з тим, зазначення у цьому документі більш деталізованої інформації не становить порушення вимог вказаної статті і є правом сторони обвинувачення.

У зв`язку з наведеним, вважає, що рішення суду про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні, прийняте у підготовчому судовому засіданні, не може бути визнане законним та обґрунтованим, оскільки при його постановленні не були дотримані вимоги кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів суду першої інстанції про неправильне зазначення на 8 аркуші обвинувального акта у розділі «Правова кваліфікація кримінального правопорушення...» букв та цифр «ч. 3 ст. 190» замість «ч. 2 ст. 209» КК України, то це є технічною помилкою, скільки далі в обвинувальному акті правильно відтворено текст об`єктивної сторони диспозиції ст. 209 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_10 , і така технічна помилка не є тим недоліком, що об`єктивно перешкоджав би суду призначити судовий розгляд.

Разом з тим, вважає, що судом першої інстанції при проведенні підготовчого судового засідання та постановленні на цьому засіданні оскаржуваної ухвали були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду хвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки підготовче судове засідання 15.05.2023 у цьому кримінальному провадженні проведено за відсутністю потерпілого ОСОБА_13 , який повідомив, що будь-яких повісток про виклик його в суд 15.05.2023 на 13:00 год. поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, по телефону або телеграмою, він не отримував, про дату та час судового засідання не знав.

За таких обставин, вважає, що через допущене судом першої інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального закону п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України постановлена у підготовчому судовому засіданні 15.05.2023 ухвала суду у цьому провадженні підлягає скасуванню.

Захисник ОСОБА_8 у запереченнях на апеляційні скарги прокурора у провадженні та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 , вважаючи їх необґрунтованими, а ухвалу суду про повернення прокурору обвинувального акту законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, а також заперечення захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проти апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Статтею 291 КПК України встановлено вимоги щодо змісту та форми обвинувального акта.

Зокрема, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складення та затвердження.

Таким чином, рішення про повернення обвинувального акта прокурору може бути прийнято лише в разі, якщо при його складанні допущені порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, зокрема, зазначено, що …обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення.

Аналіз вище наведених норм закону дає підстави вважати, що основна мета складення та вручення обвинувального акта це надання особі відомостей, які є достатніми для повного розуміння нею суті висунутого проти неї обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право, але не зобов`язаний, повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну його невідповідність вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Як убачається з обвинувального акта стосовно ОСОБА_10 в ньому зазначені всі відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Повертаючи обвинувальний акт стосовно ОСОБА_10 прокурору, суд вказав, що в обвинувальному акті є детальне посилання на докази сторони обвинувачення, які ще не були надані і не досліджувалися судом безпосередньо, зокрема - на висновок судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-20/55591-БТ, експертизи № 158 та висновок експертизи № 191, із зазначенням результатів експертних досліджень.

Разом з тим, згідно п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, можна зробити висновок, що формулювання обвинувачення - це юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки кримінального правопорушення, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми Кримінального Кодексу України, тому що саме формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість обвинуваченому у повній мірі реалізувати своє право на захист.

В обвинувальному акті описано обставини справи із зазначенням ознак об`єктивної сторони складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, які, на думку прокурора, вчинив ОСОБА_10 та обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню.

Що стосується висновків суду про те, що у даному обвинувальному акті наявне детальне посилання на докази сторони обвинувачення, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Як вже зазначалося, ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено вимоги до обвинувального акта, зокрема він має містити в тому числі і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування).

У відповідності до ч. 2 ст. 209 КК України, однією із кваліфікуючих ознак даного кримінального правопорушення є великий розмір.

Як убачається з обвинувального акта, прокурором викладено результати експертних досліджень лише в обсязі, який є необхідним для встановлення розміру збитків та має значення для правильності визначення кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України, а також для встановлення розміру витрат понесених на залучення експертів, та жодним чином не розкриває зміст цих доказів у розумінні ч. 1 ст. 101 КПК України.

При цьому слід розуміти, що саме посилання на висновок експерта не є тотожнім поданню цього доказу та відповідно не суперечить принципу неупередженості суду і рівності сторін та жодним чином не ставить сторону обвинувачення в суттєве більш вигідне становище порівняно із стороною захисту.

Що стосується посилань в обвинувальному акті на кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, то, на думку колегії суддів, це є лише технічною помилкою, яка жодним чином не впливає на обсяг пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення, від якого він має захищатися в суді.

Так, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення по суті є консистенцією усього обвинувального акта, яка має інформувати особу у вчиненні якого кримінально-караного діяння вона обвинувачується.

В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_10 у назві, при викладенні фактичних обставин справи, формулюванні обвинувачення, скрізь містяться посилання про наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України.

Лише при правовій кваліфікації дій ОСОБА_10 зазначено ч. 4 ст. 358 та ч. 3 ст. 190 КК України, при цьому, розкриваючи зміст ч. 3 ст. 190 КК України, викладено диспозицію ч. 2 ст. 209 КК України.

Вказані недоліки, на думку колегії суддів, не є тими недоліками, які перешкоджають призначити обвинувальний акт до розгляду у суді, оскільки у ньому розкриваються саме ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, і відсутні будь-які відомості щодо наявності в діях ОСОБА_10 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Вище наведене вказує на помилковість висновків суду про невідповідність обвинувального акта стосовно ОСОБА_10 вимогам ст. 291 КПК України.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг прокурора у провадженні та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 щодо безпідставності повернення обвинувального акта судом першої інстанції є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року, як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора у провадженні та представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000229 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, повернуто прокурору Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3