Провадження № 1-кс/947/7438/23
УХВАЛА

30.06.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

за участю: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Заявники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на рішення прокурора про відмову у визнанні потерпілим. В обґрунтування скарги зокрема зазначили, що слідчим Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудовє розслідування у кримінальному провадженні №0000593 від 28.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України. 25.05.2023 року ними була подана заява про визнання їх потерпілими, оскільки невиконанням судового рішення їм завдається матеріальна та моральна шкода. Постановою слідчого Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області було відмовлено у задоволені заяви про визнання їх потерпілими. Рішення слідчого аргументовано тим, що невиконанням будь-якого судового рішення завдається шкода державі, а саме органам правосуддя. Із вказаним рішенням та висновками слідчого не погоджуються, вважають постанову незаконною, оскільки постанова слідчого не є вмотивованою, тому як не містить жодної підстави вважати їх особами, яким не завдано шкоди, зазначеної у ч.1 ст.55 КПК України. Посилаючись на п.3 ч.1 ст.303, ст.304 КПК України, просили слідчого суддю: 1) скасувати постанову слідчого Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області від 31.05.2023 року в кримінальному провадженні №0000593 від 28.04.2023 про відмову у визнанні їх потерпілими як таку, що не відповідає нормам чинного законодавства; 2) винести ухвалу, котрою зобов`язати слідчого Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області визнати їх потерпілими у кримінальному провадженні №0000593 від 28.04.2023 року.

В судовому засіданні, заявники підтримали подану скаргу та просили її задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в які просив розглянути скаргу за його відсутності. Крім того зазначив, що вважає скаргу необгрунтованою, тому що відсутні будь-які об`єктивні дані, які б вказували на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було завдано шкоди кримінальним правопорушенням, а саме ч.1 ст.382 КК України, тобто невиконання судового рішення. Під час проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не може бути визнано потерпілими тому, що ч.1 ст.382 КК України «Невиконання судового рішення» відноситься до розділу XVIII КК України «Злочини проти правосуддя», тобто невиконання будь-якого судового рішення завдає шкоди державі, а саме органам правосуддя.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявників, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, заяву слідчого та матеріали кримінального провадження, які були надані слідчим, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000593 від 28.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

25.05.2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до слідчого у вказаному кримінальному провадженні із заявою про залучення їх до провадження у як потерпілих.

Постановою слідчого від 31.05.2023 року слідчим було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . При цьому, вказана постанова мотивована тим, що під час проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не може бути визнано потерпілими тому, що ч.1 ст.382 КК України «Невиконання судового рішення» відноситься до розділу XVIII КК України «Злочини проти правосуддя», тобто невиконання будь-якого судового рішення завдає шкоди державі, а саме органам правосуддя.

Відповідно до ч.1 ст.382 КК України, кримінальна відповідальність настає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, тобто безпосереднім об`єктом вказаного кримінального правопорушення є відносини, що забезпечують належне виконання рішень, вироків, ухвал, постанов суду і призначеного ним покарання.

В той же час, слід урахувати, що при вчиненні вказаного кримінального правопорушення, шкода може бути завдана також їй суспільним відносинам, які забезпечують конституційні права і свободи, життя, здоров`я, честь і гідність особи, відносини власності тощо. Тобто не виключається наявність й додаткового безпосереднього обов`язкового або факультативного об`єктів кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з ч.3 ст.55 КПК України, потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому, ч.5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч.1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим питання наявності додаткового безпосереднього об`єкта кримінального правопорушення під час досудового розслідування не досліджувалося, оскільки матеріали кримінального провадження не містять результатів проведення будь яких слідчих та/або процесуальних дій по заяві ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчий суддя робить висновок, що постанова слідчого від 31.05.2023 року про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №№0000593 від 28.04.2023 року, є передчасною та безпідставною.

Згідно з ч.2 ст.55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя це, зокрема суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження, зокрема прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Частина ч.2 ст.307 КПК України передбачає, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає, що в межах здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, вимога заявників про зобов`язання слідчого визнати заявників потерпілими у кримінальному провадженні, тобто фактично прийняти певне процесуальне рішення є необґрунтованою та безпідставною.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є обґрунтованою в частині та підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. Скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим задовольнити частково.

2. Постанову слідчого Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області від 31.05.2023 року про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000593 від 28.04.2023 року - скасувати.

3. В задоволенні скарги в іншій частині відмовити.

4. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1