Справа № 346/2593/23
Провадження № 1-кп/346/493/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретарка судового засідання: ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого: ОСОБА_4 , здійснюючи підготовче судове засідання по кримінальному провадженню №0000801, в якому ОСОБА_4 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Білгород-Дністровський, Білгород-Дністровського району, Одеської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянин України; освіта вища; судимостей не має) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України,

сторонами та іншими учасниками кримінального провадження є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_3 , з боку захисту обвинувачений: ОСОБА_4 та його захисник: ОСОБА_5 , потерпілі: ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 ; ОСОБА_18 ; ОСОБА_19 ,

в с т а н о в и в :

На розгляді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження №0000801, в якому ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 Криминального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року, на досудовому розслідуванні, обвинуваченому було обрано запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, по 23 червня 2023 року. Але вважаючи, що підстави через які до обвинуваченого було застосовано домашній арешт не відпали, 20 червня 2023 року, у підготовчому провадженні, прокурор подав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту (а.с.73-83).

Тож питання щодо застосування вказаного запобіжного заходу, розглядалась судом з ініціативи прокурора.

Аргументи учасників.

Позиція прокурора. Обвинувальний акт та зібрані у кримінальному провадженні докази підтверджують наявність обґрунтованої підозри, що обвинувачений вчинив кілька діянь, які є кримінальним правопорушенням, передбаченим частиною 2 статті 190 КК України; наявними є ризики того, що: обвинувачений може переховуватись від суду (оскільки, він обвинувачується у вчиненні злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі); обвинувачений може впливати на потерпілих (оскільки йому відоме їх місце проживання); обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення (оскільки він вчиняв кримінальні правопорушення у період коли стосовно нього судом вже розглядались інші обвинувальні акти). Тому, на думку прокурора, тільки обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту (з 21 години по 07 годину, строком на 2 місяці) зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та виконання завдань кримінального провадження, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Позиція обвинуваченого. Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив застосувати щодо нього домашній арешт.

Оцінка суду.

Положення частини 1 статті 33 Конституції України гарантують кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Також суд враховує положення пункту "с" частини 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за якими, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Отже, право будь-якої людини на свободу пересування не є абсолютним і може бути обмежено, за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, в тому числі й з метою запобігання вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, але відповідно до процедури, встановленої законом.

Зокрема, за положеннями частини 1 та частини 2 статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби; але його може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Разом з цим суд враховує, що в силу положень пункту 4 частини 1 статті 176 КПК України, домашній арешт відноситься до запобіжних заходів у кримінальному провадженні, які мають свою мету і підстави для застосування, що передбачені статтею 177 КПК України.

Так, за положеннями частини 1 статті 177 КПК України метою застосування будь-якого запобіжного заходу, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам (на які вказував прокурор), а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому частина 2 статті 177 КПК України вказує на те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Але ці ризики, в силу положень частини 2 статті 183 КПК України повинен довести саме прокурор.

З огляду на зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування (в яких вказуються ті процесуальні дії та рішення, які були вчинені і прийняті органом досудового розслідування та прокурором; перелік і джерела доказів, якими прокурор обґрунтовує обвинувачення, - а.с.2-23), а також з урахуванням визнання обвинуваченим обставин, вказаних прокурором у обвинувальному акті, суд погоджується із тим, що прокурор доводить наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України. Але у подальшому, ця підозра підлягає доведенню прокурором та може бути спростована стороною захисту, і цю підозру суд не вважає і не розцінює, як доведену вину.

Суд також згоден із тим, що прокурор довів наявність ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачений, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України у період коли стосовно нього судом вже розглядається інший обвинувальний акт.

Також суд погоджується із тим, що прокурор довів наявність ризику незаконного впливу обвинуваченим на потерпілих, якщо він буде перебувати на волі у нічний час, оскільки з огляду на ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого його звинувачує прокурор та тяжкість покарання, яке йому загрожує, якщо суд визнає його вину (позбавлення волі до 3 років), обвинувачений може вплинути на потерпілих з метою зміни їх показів в суді, позаяк вони ще не допитувались, а він знає їх місце проживання. І цей ризик також продовжує існувати.

Однак суд не погоджується із тим, що прокурор довів ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки за час обраного йому запобіжного заходу, обвинувачений жодного разу його не порушив.

Але суд відзначає, що в силу положень частини 1 статті 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою. А згідно з частиною 3 статті 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Проте, з огляду на саму суть таких запобіжних заходів, як: особисте зобов`язання (стаття 179 КПК України), особиста порука (стаття 180 КПК України), застава (стаття 182 КПК України), які є більш м`якими заходами у порівнянні із домашнім арештом (стаття 181 КПК України) та враховуючи доведені прокурором ризики та обставини і умови життя обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що прокурор довів, що жоден із вказаних більш м`яких запобіжних заходів, окрім домашнього арешту у нічний період доби (зокрема з 21 години по 07 годину) протягом наступних двох місяців, не зможуть запобігти настанню доведеним ним ризикам.

На виконання положень частини 1 статті 178 КПК України суд враховує ті обставини, що встановлені цією нормою, але також відзначає, що обвинувачений не з`явився у перше судове засідання, призначене на 20 червня 2023 року без поважних причин, тобто порушив, покладений на нього законом процесуальний обов`язок явки в суд за викликом. Разом з цим, обвинувачений погодився на домашній нічний арешт, у місці та години, які просив прокурор.

Таким чином, враховуючи усе вище викладене, суд вважає, що прокурор довів правомірну необхідність втручання держави у право обвинуваченого ОСОБА_4 на свободу пересування шляхом застосування до нього такого запобіжного заходу, як домашній арешт у нічну пору доби, зокрема з 21 години по 07 годину, строком на дві місяці. Позаяк засіб втручання, який обрав прокурор, передбачений і грунтується на підставах визначених законом, переслідує легітимну мету і обрані прокурором спосіб, межі та час втручання є співмірними із тією метою для досягнення якої слід застосувати домашній арешт.

Разом з цим суд враховує, що в силу положень частини 5 статті 194 КПК України в будь-якому випадку, якщо суд застосовує до обвинуваченого запобіжний захід, він зобов`язує обвинуваченого виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

І прокурор довів необхідність покладення на обвинуваченого таких обов`язків: не відлучатися з міста Коломия Івано-Франківської області без дозволу прокурора чи головуючого-судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у цій справі; прибувати за першою вимогою до прокурора чи головуючого-судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у цій справі; повідомляти прокурора чи головуючого-суддю Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у цій справі про зміну свого місця проживання.

Отже, керуючись статтями 1-33,36,37,40,42,84-117,131-132,176-206,276-279,309-310,342-372,376,392-395,532-535 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про застосування домашнього арешту обвинуваченому - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 домашній арешт, за адресою: АДРЕСА_1 , який полягає у забороні залишати це житло із 21 години одного дня по 07 годину наступного дня, протягом всіх днів строку дії цієї ухвали, а саме: з 21 червня 2023 року по 21 серпня 2023 року.

Покласти на ОСОБА_4 , на період з 21 червня 2023 року по 21 серпня 2023 року, такі обов`язки: не відлучатися з міста Коломия Івано-Франківської області без дозволу прокурора чи головуючого-судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у цій справі; прибувати за першою вимогою до прокурора чи головуючого-судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у цій справі; повідомляти прокурора чи головуючого-суддю Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області у цій справі про зміну свого місця проживання.

Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію цієї ухвали невідкладно вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію цієї ухвали направити до Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області для контролю за поведінкою обвинуваченого, а також для оформлення і звернення із дорученням до Державної прикордонної служби України для використання нею цієї ухвали в роботі під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон України та контролю у контрольних пунктах в`їзду та виїзду громадян на тимчасово окуповані території України.

Ухвала набрала законної сили 21 червня 2023 року.

Повний текст ухвали виготовлений 22 червня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1