ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2987/23 Справа № 205/1633/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000099 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 31 грудня 2021 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково, у вигляді шести місяців позбавлення волі, приєднано невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2021 року та остаточно, за сукупністю вироків, призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 22 січня 2023 року.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження, розподіл процесуальних витрат та речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Так, ОСОБА_7 , 22.01.2023 приблизно о 22 годині 30 хвилин, проходячи повз будинку АДРЕСА_3 , вступив в злочинну змову з невстановленою особою (відносно якої виділено матеріали кримінального провадження), спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

22.01.2023 приблизно о 22 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 спільно із невстановленою особою знаходячись біля будинку №56, що розташований по проспекту Івана Мазепи в місті Дніпро, побачили припаркований автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2103», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві користування ОСОБА_9 та реалізуючи свій кримінально - протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 спільно із невстановленою особою (відносно якої виділено матеріали кримінального провадження), 22.01.2023 близько 22 годин 58 хвилин (більш точний час не встановлено), перебуваючи біля будинку № 56, що розташований за вищевказаною адресою, реалізуючи умови попередньої змови, усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, спільно, підійшли до автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2103», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві користування ОСОБА_9 , де за допомогою невстановленого предмету, розбили скло на водійській двері, після чого, відкрили їх та незаконно проникли до салону вказаного автомобіля.

Надалі, ОСОБА_7 , перебуваючи в салоні автомобіля за кермом, керував рульовим колесом, направляючи транспортний засіб у необхідний йому для руху напрямок, а в цей час невстановлена особа (відносно якої виділено матеріали кримінального провадження) за допомогою фізичної сили став штовхати ззаду вищевказаний транспортний засіб, призводячи його до руху. Таким чином, ОСОБА_7 разом із невстановленою особою (відносно якої виділено матеріали кримінального провадження), почали рух по проспекту Івана Мазепи в місті Дніпрі на автомобілі марки «ВАЗ» моделі «2103», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить на праві користування ОСОБА_9 , яким незаконно заволоділи.

Після чого, продовжуючи свої кримінально - протиправні дії, ОСОБА_7 із невстановленою особою (відносно якої виділено матеріали кримінального провадження), рухаючись на вищевказаному транспортному засобі, був затриманий потерпілим ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому - ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 18832 гривні 83 копійки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі захисник, не оскаржуючи правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції змінити та застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав у повному обсязі, щиро покаявся у скоєному, надав суду чіткі, логічні та послідовні покази з приводу інкримінованого йому злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, а в сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, можна дійти до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, його доводи вважав безпідставними, а вирок суду вважав законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив залишити його без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про призначення занадто суворого покарання, перевіривши висновки суду першої інстанції в цій частині, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що такі доводи є безпідставними, а вирок суду в цій частині є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вказане положення закону повністю кореспондується з вимогами ч. 2, 3 ст. 65 КК, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. 66 - 67 КК.

Як встановлено апеляційним судом, вказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , за вчинений злочин, суд першої інстанції належним чином врахував, що останній вчинив тяжкий злочин проти власності, раніше неодноразово судимий, в тому числі й за аналогічні злочини, вчинив дане кримінальне правопорушення в період іспитового строку, офіційно не працевлаштований, на диспансерному обліку у лікаря психіатра або нарколога не перебуває.

Крім цього, судом першої інстанції враховано й ту обставину, що ОСОБА_7 протягом всього досудового розслідування та судового розгляду, до дослідження доказів у справі, фактично не визнавав свою провину, у нього відсутнє щире каяття, а позиція обвинуваченого щодо визнання провини з`явилась після безпосереднього дослідження судом першої інстанції письмових доказів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним та достатнім у цьому випадку, для досягнення мети покарання, буде призначити покарання ОСОБА_7 в межах санкції статті ч. 1 ст. 289 КК, майже у мінімальному розмірі, без застосування ст. 69 та 75 КК та з застосуванням положень ст.. 71 КК України і з такими висновками погоджується й апеляційний суд, а доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними, ґрунтуються на хибному тлумаченні положень закону України про кримінальну відповідальність з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В той же час, апеляційний суд погоджується з висновками суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК, за встановлених судом обставин, що впливають та призначення особі покарання, саме такої міри покарання як позбавлення волі на строк 6 років, й не вбачає підстав для його зменшення, а тому матеріальних підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України не має, а захисник у своїй апеляційній скарзі не наводить обгрунтованих доводів, які свідчили про можливість пом`якшеняя обвинуваченому покарання до 5 років.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції було застосовано положення ст. 71 КК України та до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за попередні вироком, від відбування якого ОСОБА_7 був звільнений з іспитовим строком, а тому, оскільки за правилами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 є неможливим.

Будь-яких підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, судом не встановлено, а захисником в апеляційній скарзі не вказано, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2023 стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4