Справа № 459/1603/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/269/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

Судового засідання

19 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

та його захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в м. Львові, клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 20 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України,

Керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-

встановила:

вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 20 лютого 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено покарання:

за ч. 2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк у 2 (два) роки;

за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк у 7 (сім) років;

На підставі ч.ч. 1, 5 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк у 7 (сім) років.

На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк у 7 (сім) років 3 дні.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з часу його фактичного затримання - 20 травня 2022 року.

Продовжено строк дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до 20 квітня 2023 року.

Вирішено питання речових доказів та арешту майна.

На вказаний вирок захисником обвинуваченого та обвинуваченим подано апеляційні скарги.

18 квітня 2023 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подала клопотання про продовження щодо ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

У зв`язку з наведеним прокурор вважає, що існують ризики можливого впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, переховування від суду, продовження вчинення ним злочинів. Вказані ризики обумовлені тим, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, у тому числі тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, раніше судимий, неодружений, не працевлаштований. Зазначені обставини стали підставою для застосування на досудовому слідстві до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і жодна з цих обставин на даний час не змінилась. Обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання та просив таке задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечили проти задоволення клопотання та просили застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, вважає , що таке підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд застосовує вимоги п.п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, колегією суддів встановлено, що під час підготовчого судового засідання обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, дію цього запобіжного заходу неодноразово було продовжено під час розгляду провадження судами першої інстанцій.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганстві), вчиненою групою осіб та у відкритому викрадені чужого майна (грабіж) вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочину проти власності, покарання за яке передбачене у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, в нього відсутні стійкі соціальні зв`язки за місцем проживання та законні джерела заробітку, раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти власності та не відбув покарання за вироком від 5 жовтня 2021 р. у виді 80 годин громадських робіт, а тому може вдатися до спроб переховуватись в подальшому від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, з метою укриття своєї злочинної діяльності обвинувачений може впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки останні проживають із ним в одному місті, тому він може впливати на них шляхом вмовляння чи погроз, тому є ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Тому з урахуванням цих обставин в сукупності із тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , слід вважати доведеною прокурором наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, з огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто, застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне задоволити клопотання прокурора ОСОБА_9 , продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 дію раніше обраних запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили

Керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 331 КПК України, колегія суддів

постановила:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Червонограда, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України строк тримання під вартою до вступу вироку у законну силу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4