ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1-368/11Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/191/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - п.14 ч.1 ст.537 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Чортківського районного суду від 17 травня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду повернуто засудженому ОСОБА_7 його клопотання про скасування вироку Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2013 року, застосування строку давності притягнення до кримінальної відповідальності згідно вимог ст.48 КК 1960 року за ст.93 КК 1960 та звільнення засудженого з під варти в залі суду.

Повернення вказаного клопотання суд першої інстанції мотивував тим, що порушені засудженим питання про скасування вироку і застосування строку давності притягнення до кримінальної відповідальності не підлягають розгляду в порядку виконання вироку, який набрав законної сили.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу Чортківського районного суду від 17 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року в частині покарання призначеного за ст.93 КК України 1960 року скасувати. За ст.93 КК України 1960 року у відповідності до ст.48 КК України 1960 року застосувати давність притягнення до кримінальної відповідальності, а у разі неможливості застосувати давність призначити покарання в межах 15 років позбавлення волі так як він відбув більше максимального терміну (більше 20 років) та звільнити його в залі суду.

Свої вимоги мотивує тим, що йому було пред`явлено обвинувачення за ст.93 КК України (в редакції 1960 року), а відповідно до п.4 ч.1 ст.48 КК України (в редакції 1960 року) давність притягнення до кримінальної відповідальності становить 10 років, а тому даний строк не зупинявся та не переривався, а сплинув 16.09.2010 року до набрання законної сили вироку.

Також вказує, що суд мав вирішити питання застосування терміну давності за п.4 ст.48 КК України 1960 року або ч.4 п.1 ст.49 КК України не призначення довічного позбавлення волі, а замінити його на позбавлення волі на певний строк.

Також вказує на неправилність кваліфікації його дій за ст.93 та ч.3 ст.166 КК України 1960 року, а також відсутність підстав конфіскації майна оскільки корисливий намір в його діях відсутній.

Вважає, що суди не встановили його ролі в злочинах за які його засудили до довічного позбавлення волі, а також досудове та судове слідство не встановили і не досліджували причини смерті ОСОБА_9 .

Також зазначає, що висновки судів про доведеність його вини у навмисному вбивстві ОСОБА_9 з кваліфікуючими ознакми ґрунтуються на припущеннях та доказах одержених незаконним шляхом, що порушує конституційні гарантії закріплені у ст.62 Конституції України.

Також вказує, що відносно ОСОБА_9 виконував свої службові обов`язки по документуванню його протиправної діяльності, а ні умислу а ні мотиву на його вбивство не мав, також між ним та його підлеглими не було попереднього зговору на інкримінованих їм злочин та особистої зацікавленості.

Засуджений зазначає, що судова справа не містить достатніх доказів в його діях кваліфікуючих ознак - умисного вбивства ОСОБА_9 , також відсутній висновок експерта про причини смерті потерпілого та не доведено причинний зв`язок навмисними діями засуджених.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і вважає ухвалу законною та обґрунтованою та просить залишити її без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Згідно вироку Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року (справа № 1-368/11) ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 364 КК України і ч. 3 ст. 166 та п. п. «в»,«і» ст. 93 КК України 1960 року та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст.365 КК України - позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки;

- за ч. 3 ст.364 КК України - позбавлення волі строком на 9 років з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч. 3 ст.166КК України 1960 року - позбавлення волі строком на 12 років з позбавленням права займати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки;

- за п. п. «в», «і» ст.93 КК України 1960 року - довічне позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України остаточно призначено ОСОБА_7 за сукупністю злочинів покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді довічного позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_7 спеціального звання - генерал-лейтенант міліції.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з 21 липня 2009 року, зарахувавши строк перебування під вартою з 22 жовтня 2003 року по 05 листопада 2003 року.

06 січня 2016 року ухвалою апеляційного суду м. Києва в порядку ст.365 КПК України 1960 року вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року відносно ОСОБА_7 змінено.

Уточнено, що ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за ч. 2 ст.265 КК України 2001 року в редакції статті від 05 квітня 2001 року, за ч. 3 ст.364 КК України 2001 року в редакції статті від 15 квітня 2008 року, за ч. 3 ст.166 КК України 1960 року в редакції статті від 11 липня 1995 року, за п. п. «в», «і» ст.93 КК України 1960 року в редакції статті від 22 лютого 2000 року. Перекваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст.364 КК України 2001 року на ч. 2 ст.357 КК України 2001 року та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України 2001 року, звільнено ОСОБА_7 від призначеного за ч. 2 ст.357 КК України 2001 року покарання у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі ст.5 КК України пом`якшено призначене ОСОБА_7 за ч. 3 ст.166 КК України 1960 року основне покарання до 10 років позбавлення волі з позбавленням права займати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, на строк три роки.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365 КК України 2001 року, ч. 3 ст. 166, п. п. «в», «і» ст. 93 КК України 1960 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді довічного позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на три роки.

В решті вирок Печерського районного суду в м. Києві від 29 січня 2013 року відносно ОСОБА_7 апеляційний суд м. Києва залишив без зміни.

Також, 02 липня 2021 року касаційна інстанція залишила рішення попередніх інстанцій без змін.

Вирок набрав законної сили і ОСОБА_7 відбуває призначене вказаним вироком покарання у Державній установі «Чортківська установа виконання покарань № 26».

Під час виконання вироку, 26 квітня 2023 року, ОСОБА_7 звернувся до Чортківського районного суду з клопотанням в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України, за змістом якої місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого він відбуває покарання, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Однак, зі змісту поданого ОСОБА_7 клопотання видно, що він не наводить жодних суперечностей чи сумнівів, які пов`язані саме з виконанням вироку, а висловлює свою незгоду з винесеними відносно нього вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року, оцінкою судами всіх інстанції фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення за ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 364 КК України і ч. 3 ст. 166 та п. п. «в»,«і» ст. 93 КК України 1960 року та призначене йому покарання.

Також, в поданому в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України клопотання ОСОБА_7 не заявив жодних вимог, які були би пов`язані саме з виконанням вироку, а просив Чортківський районний суд переглянути по суті вирок іншого суду першої інстанції, який набрав законної сили і був залишений без змін касаційним судом, а саме:

скасувати вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року в частині покарання призначеного за ст.93 КК України 1960 року;

застосувати за ст.93 КК України 1960 року у відповідності до ст.48 КК України 1960 року давність притягнення до кримінальної відповідальності, а у разі неможливості застосувати давність призначити покарання в межах 15 років позбавлення волі так як він відбув більше максимального терміну (більше 20 років) та звільнити його в залі суду.

У зв`язку з наведеним Чортківський районний суд в оскарженій ухвалі правильно вказав, що виходячи з положень ст.ст.26,314-391,404,424,436 КПК України до його компетенції не належить вирішення питання про скасування вироку Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року чи його зміна в частині призначеного покарання або застосування давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі на вказану ухвалу ОСОБА_7 не наводить жодних доводів по суті наведених висновків Чортківського районного суду, не обґрунтовує в чому, на його думку, полягає їх неправильність та невідповідність вимогам кримінального процесуального закону.

Натомість в апеляційній скарзі ОСОБА_7 наводить лише доводи про неправильне застосування кримінального закону при постановленні вироку Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року, які не є предметом судового розгляду в порядку виконання вказаного вироку і виходять за межі апеляційного розгляду при перевірці ухвали місцевого суду про повернення клопотання засудженого.

Таким чином, жодних істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено, в зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.404,419,422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Чортківського районного суду від 17 травня 2023 року без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді