Справа № 344/9757/23
Провадження № 11-кп/4808/364/23
Категорія ч. 1 ст. 309 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000098 за апеляційними скаргами прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 червня 2023 року, згідно якої

відмовлено у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000098 за ч. 1 ст. 309 КК України про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із добровільним зверненням до лікувального закладу і початку лікування від наркоманії,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Вважає, що ухвала є незаконною а такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що суд першої інстанції залишив поза увагою досліджені під час судового засідання докази. Зокрема, під час розгляду клопотання суд ставить під сумніви докази, які підтверджують правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 309 КК України та доказів дотримання органом досудового розслідування вимог ст. 219 КПК України. Вказані докази під час судового розгляду не досліджувалися та судом не ставилося питання про таке дослідження у зв`язку з тим, що відповідно до вимоги ст. 349 КПК України дослідження таких доказів здійснюється безпосередньо на стадії судового розгляду. Зазначає, що судом залишено поза увагою дослідженні під час судового розгляду докази, а саме, те що підозрюваний добровільно звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування від наркоманії, що підтверджуються довідкою від 27 лютого 2023 року, також не взято до уваги доводи ОСОБА_9 , який пояснив, що винуватість визнає повністю, фактичні обставини обвинувачення відповідають дійсності, розуміє наслідки звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження, а також не врахована позиція захисту.

Захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Вважає, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим, незаконним, таким, що підлягає до скасування. Вказує, що підставою для звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії. Зазначає, що суду був наданий оригінал довідки від 27 лютого 2023 року у якій зазначено, що вона видана ОСОБА_9 : «про те, що він добровільно звернувся на лікування від наркоманії в КНП «Прикарпатський наркологічний центр», яке розпочав 21 лютого 2023 року закінчив 27 лютого 2023 року». Стверджує, що суд першої інстанції не аналізував весь зміст даних, які міститься у довідці, вирвав з контексту інформацію, а саме те, що термін «наркоманія» це загальна назва хвороб, пов`язана з порушенням психологічного спектру внаслідок систематичного вживання тих чи інших наркотичних речовин, надав «правову» оцінку лише частині довідки про проходження лікування, a саме тій частині у якій конкретизувалося який саме вид наркоманії та залежності встановлено у ОСОБА_9 . Посилається на ч. 4 ст. 309 КК України, згідно якої добровільним слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, або попередні їх звернення до інших медичних установ не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію бути встановлено вперше. Вважає, що судом не наведено жодних доказів того, що волевиявлення ОСОБА_9 не було спрямовано на спроби подолати захворювання на наркоманію, а тому все викладене в ухвалі є припущенням.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційні скарги, скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції;

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення не дотримався вказаних вимог закону.

Так, положеннями ч. 4 ст. 309 КК України встановлено підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною 1 цієї статті, зокрема, яка добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії.

Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності відповідно до цієї підстави, необхідно з`ясовувати чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно і чи дійсно ставить за мету вилікуватись від наркоманії, а не ухилитися в такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Водночас, для застосування вказаної норми підлягає обов`язковому з`ясуванню судом обставина, чи хворіє обвинувачений на психічний розлад, що характеризується психічною або фізичною залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини, та чи встановлено йому діагноз «наркоманія» за результатами медичного обстеження.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заохочувальна норма, передбачена ч. 4 ст. 309 КК України має на маті вилікувати особу від захворювання на наркоманію, у зв`язку з цим звернення особи до лікувального закладу навіть під час судового розгляду досягає тих цілей, для яких конструювалася ця норма.

Причини звернення особи до лікувального закладу для проходження лікування від наркоманії можуть бути різними. Закон не виключає можливості звільнення від кримінальної відповідальності навіть у тому випадку, коли особа добровільно звернулася до такої установи і розпочала лікування від наркоманії. усвідомлюючи можливість ухвалення стосовно неї обвинувального вироку

Однак визначальним у цьому питанні є добровільний характер прийнятого рішення особою, яка хворіє на наркоманію. щодо необхідності здійснення такого лікування.

Законодавець визначає поняття та підстави примусового лікування осіб, хворих на наркоманію, у ст. 16 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995 №62/95-ВР (далі - Закон) Будь-яке інше звернення для лікування від наркоманії с добровільним.

Так само не має значення для застосування положень ч. 4 ст. 309 КК України факт попереднього перебування особи на обліку. Зокрема, той факт, що особа вперше звернулася для лікування може слугувати підставою для її звільнення від кримінальної відповідальності на підставі застосування вказаної норми.

Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до наказу МОЗ № 297 від 8 жовтня 1998 року в Україні здійснено перехід на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МКХ-10) як єдиного міжнародного нормативного документу для формування системи обліку і звітності в системі охороні здоров`я з 1 січня 1999 року. Згідно з даними чинного Класифікатора хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я НК 025:2021 Міністерства охорони здоров`я України, узгодженого з МКХ-10, в системі обліку і звітності в системі охороні здоров`я такого діагнозу як «наркоманія» не зазначено.

Для правильного застосування судом цієї норми права необхідно керуватися положеннями Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР (далі - Закон № 62/95-ВР), які містять дефініції таких понять:

добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника;

наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною;

Встановлення цих обставин є достатньою підставою для ухвалення рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК.

Суд першої інстанції, вирішуючи відмовити у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000098 за ч. 1 ст. 309 КК України про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із добровільним зверненням до лікувального закладу і початку лікування від наркоманії, припустився неповноти судового розгляду, невіповідності висновків обставинам справи, неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 309 КК України, та істотно порушив таким чином вимоги кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах провадження згідно Довідки КНП «ПНЦ ІФ ОР» від 27 лютого 2023 року № 352 (а.п. 21) вказано про те, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , добровільно звернувся на лікування від наркоманії в КНП «ПНЦ ІФ ОР», яке розпочав 21 лютого 2023 року та закінчив 27 лютого 2023 року. Діагноз: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання канабіноїдів; синдром відміни, чи встановлено у ОСОБА_11 психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною, який уособлює зміст поняття «наркоманія», і наявність якого є обов`язковою умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі положень ч. 4 ст. 309 КК.

У наданій стороною захисту під час апеляційного розгляду Виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №372/23 (а.п. 54) зазначено, що ОСОБА_9 надійшов у стаціонар 21 лютого 2023 року та виписаний 27 лютого 2023 року. Діагноз розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, синдром відміни, підписаний лікарем та завірений печаткою.

Згідно листа в.о. генерального директора В.Скопича КНП «ПНЦ ІФ ОР» від 15 червня 2023 року №1169 (а.п. 55) діагноз встановлений ОСОБА_9 : «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів. Сидром відміни» відповідає визначенню «Наркотична залежність»(наркоманія).

Колегія суддів бере до уваги висновки щодо застосування норми права, передбаченої ч. 4 ст. 309 КК, які викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі №357/11205/19.

Згідно з ч. 4 ст. 309 КК особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК. Підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у такому випадку є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії.

Добровільним в контексті ч. 4 ст. 309 КК слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи, викладені прокурором та стороною захисту, дати їм належну оцінку та, з урахуванням усіх встановлених обставин, прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 червня 2023 року щодо ОСОБА_9 , скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5