Справа № 465/8859/13-к
пр.№ 1-кп/464/326/23
У Х В А Л А

01 травня 2023 року Сихівський районний суд м. Львова в складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002060 від 08.07.2013, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, із середньою освітою, працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України,

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

у с т а н о в и в:

у провадженні Сихівського районного суду м.Львова перебуває вказаний обвинувальний акт.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 18.04.2023 у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Від захисника ОСОБА_9 24.04.2023 надійшло клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання. Подане клопотання мотивує тим, що обвинувачений ОСОБА_5 станом на 01.05.2023 відбув призначене Франківським районним судом м.Львова покарання у вигляді 11 років позбавлення волі, більше того, він відбув більше на 315 днів від призначеного судом покарання. Оскільки вирок Франківського районного суду м.Львова від 18.06.2021 не був скасований у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, відтак із покликанням на ч.2 ст.416 та ч.3 ст.439 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) вважає, що суд при новому судовому розгляді, навіть коли прийде до висновку про винність ОСОБА_5 , не зможе призначити покарання, більше, аніж 11 років позбавлення волі, які останній вже відбув. Також обвинувачений ОСОБА_5 категорично заперечує свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), хоче довести свою невинуватість у вчиненні таких, відтак ухилення від виконання своїх процесуальний обов`язків чи його переховування є недоречним. Окрім цього, зазначив, що судом вже змінювався відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід із тримання під вартою на легший та його процесуальна поведінка під час дії такого заходу та без нього була позитивна. Таким чином, немає жодних даних про конкретні обставини, які можуть трактуватись як такі, що свідчать про наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Від прокурора 28.04.2023 надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення застави. Обґрунтовує клопотання тим, що строк тримання під вартою останнього завершується 05.05.2023, натомість на даний час ризики, які враховувались під час застосування і продовження щодо нього такого запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати, оскільки обвинувачений ОСОБА_11 , перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Окрім цього, прокурор при вирішенні питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить взяти до уваги те, що наявні докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 даних кримінальних правопорушень, свою протиправну діяльність останній здійснював з конспірацією та із створенням умов для уникнення від можливої відповідальності, а також у разі визнання ОСОБА_5 винним, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строку від 10 до 15 років позбавлення волі.

Від захисника ОСОБА_10 01.05.2023 надійшло клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу із тримання під вартою на нічний домашній арешт. Обґрунтовує подане клопотання тим, що судом апеляційної інстанції належно не перераховано та не зараховано до строку відбування покарання строк тримання під вартою та застосування запобіжного заходу при перебуванні ОСОБА_5 на обстеженні у медичному закладі. Тобто, очевидним є те, що визначений судом першої інстанції термін покарання ОСОБА_5 вже відбув при законному перерахунку вказаних строків. З огляду на наведене, стороною обвинувачення не доведено ризики, визначені КПК України, для обрання найсуворішого запобіжного заходу та вважає, що йому слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави на 60 днів. Додатково зазначив, що окрім наявності ризику переховування від суду, наявний також ризик щодо незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на потерпілих та свідків, відтак наявні підстави для продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просили змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 із тримання під вартою на особисте зобов`язання. Окрім цього, висловлюючи саме таку думку, зазначили, що обвинувачений жодним чином на них не впливав та не впливає.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали подані ними клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання захисників та просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на будь-який інший, не пов`язаний із триманням під вартою. Додатково зазначив, що ризики, наведені стороною обвинувачення, є надуманими, зокрема жодними доказами не підтверджені.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до частини третьої 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно із частиною 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Постановою Верховного Суду від 12.12.2022 обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме по 09.02.2023 включно. Обираючи саме такий запобіжний захід, судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливе переховування від органів розслідування і суду та з метою забезпечення виконання процесуальних рішень. В подальшому, ухвалою Львівського апеляційного суду від 24.01.2023 обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою без визначення застави до набрання вироком Франківського районного суду м.Львова законної сили. Разом з тим, ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.03.2023 вирок Франківського районного суду м.Львова від 18.06.2021 скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 залишено без змін до проведення підготовчого судового засіданні у суді першої інстанції та не більше, ніж на 60 днів.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вказане кримінальне провадження перебуває у провадженні судів з 2013 року, під час розгляду якого обвинувачений ОСОБА_5 перебував під вартою та, з урахуванням вимог ч. 3 ст.72 КК України (в редакції від 4 липня 2013 року, що діяла на час вчинення злочину), строк перебування під вартою такого, що не заперечується і прокурором, становить понад 11 років.

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину, оскільки сама по собі тяжкість обвинувачення не може бути виправданням тривалих строків попереднього ув`язнення. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі. З плином часу такі обставини втрачають свою релевантність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати в тому, що тривале позбавлення свободи може бути виправдане з огляду на пункт 3 статті 5 Конвенції.

При вирішенні доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 26.12.2018 обвинуваченому ОСОБА_5 вже було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. У період застосування до ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме з 26.12.2018, порушень обов`язків, покладених на нього відповідно до ст. 194 КПК України не встановлено. Більше того, вказаний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в подальшому не був продовжений, відтак обвинувачений ОСОБА_5 з 27.02.2018 перебував без жодного запобіжного заходу до звернення вироку Франківського районного суду м.Львова до виконання, а саме до 02.08.2022. Разом з тим, порушень процесуальних обов`язків не допускав.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення в підготовчому судовому засіданні не доведено виняткових доводів, які б виправдовували подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Згідно положень ч.1 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Враховуючи термін перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою у даному кримінальному провадженні, тривалість судового розгляду даного кримінального провадження, а також беручи до уваги, що з плином часу первинні причини для тримання під вартою хоча і продовжують існувати, але стають менш істотними, думку потерпілих та те, що останній має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який полягає у забороні залишати квартиру АДРЕСА_2 з 22.00 год. по 07.00 год. наступної доби з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. На думку суду, саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігатиме спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 314, 315, 372 КПК України,

п о с т а н о в и в:

змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, який полягає у забороні залишати квартиру АДРЕСА_2 з 22.00 год. по 07.00 год. наступної доби з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за першою вимогою до Сихівського районного суду м.Львова;

- не відлучатися за межі м.Львова без дозволу суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та особами, які виступають в якості свідків у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали покласти на орган поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Строк дії ухвали два місяці, а саме до 01.07.2023 включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 негайно з-під варти із зали суду.

У разі невиконання ухвали та покладених на обвинуваченого обов`язків суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право контролю за обвинуваченим, має право постановити ухвалу про зміну запобіжного заходу, згідно з положеннями КПК України.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_12

Судді

ОСОБА_13