У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року

м. Київ

справа № 766/8674/20

провадження № 51- 829ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2021 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК) раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК,

встановив:

За вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задоволено частково - стягнуто на його користь зі ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Як встановив суд, ОСОБА_4 , 03 травня 2020 року близько 14:30, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті неприязних відносин, наніс два удари дерев`яною палицею по голові потерпілого та один удар кулаком по губі, внаслідок чого заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження.

Херсонський апеляційний суд ухвалою від 23 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вищезазначений вирок стосовно нього - без змін.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись, зокрема, на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильно надану оцінку доказампросить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи наведене, зазначає, що його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом. Стверджує, що висновки судів грунтуються на суперечливих показаннях свідків, крім того, вважає, що не було встановлено знаряддя злочину. Також вважає, що речовий доказ - палиця, якою було завдано тілесні ушкодження потерпілому, є недопустимим доказом, оскільки під час відкриття матеріалів досудового розслідування йому не надавався для ознайомлення. Вважає висновки судово-медичних експертиз № 156 від 23 травня 2020 року, № 435/177/156 від 23 грудня 2020 року, № 177/156 від 23 травня 2020 року неналежними та недопустимими доказами, оскільки були складені експертом, який не мав права брати участь у цьому кримінальному провадженні, якого, до того ж, не було попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Стверджує, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів, наведених в скарзі, не спростував їх та безпідставно залишив апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує їх достовірність та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірку відповідно до ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.

Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції керується фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з копії оскаржуваного вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, що належать до предмета доказування, які підтверджено перевіреними під час судового розгляду доказами, оціненими відповідно до правил ст. 94 цього Кодексу. Ці докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Так, свій висновок місцевий суд обґрунтував, зокрема: показаннями, наданими в суді самим засудженим, який не заперечував щодо конфлікту, який переріс в бійку між ним та потерпілим; показаннями потерпілого ОСОБА_5 про те, що засуджений наніс йому один удар дерев`яною палицею по голові і щоці та один удар кулаком по губі; свідка ОСОБА_6 , яка підтвердила показання потерпілого; показаннями свідка ОСОБА_7 про те, що бачив як під час конфлікту ОСОБА_4 завдав удар палицею по голові потерпілого та кулаком по обличчю; показаннями свідка ОСОБА_8 , яка повідомила суду, що бачила, як ОСОБА_4 завдавав удари палицею по голові потерпілого та кулаком в обличчя; висновком експерта № 156 від 23 травня 2020 року, висновками додаткових судово-медичних експертиз № 435/177/156 від 23 грудня 2020 року, № 177/156 від 23 травня 2020 року; протоколами слідчих експериментів від 15 та 27 травня 2020 року.

Зіставивши докази у їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані, що містяться у протоколах слідчих дій та в експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів і правомірно поклав їх в основу вироку.

Твердження засудженого про те, що він не завдавав потерпілому удару дерев`яною палицею, та його припущень, що можливо тілесні ушкодження могли виникнути у нього внаслідок падіння з висоти власного зросту, місцевий суд визнав неправдивими і такими, що повністю спростовуються дослідженими судом належними, допустимими та достовірними доказами, а саме, показаннями потерпілого та свідків, які є послідовними, логічними, переконливими, узгоджуються між собою, не містять істотних суперечностей, і підстав не довіряти їм у суду першої інстанції не було. Ці показання підтверджуються і письмовими доказами. Так, згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи від

23 грудня 2020 року виявлені у ОСОБА_5 синці на межі тім`яної і лобової областей зліва, крововиливу у слизову верхньої губи зліва, від ударів палицею не виключається, синця кута рота справа від удару рукою не виключається, при падінні з висоти власного зросту - виключається.

Посилання ОСОБА_4 на те, що під час судового розгляду не було встановлено знаряддя злочину, не є слушними, оскільки відповідно до протоколу огляду предмета від 28 травня 2020 року було оглянуто дерев`яну палицю (в тому числі і в судовому засіданні) надану потерпілим ОСОБА_5 розміром 1 м довжиною та діаметром 6 см. Крім того, місцевий суд обгрунтовано визнав безпідставними твердження засудженого про недопустимість зазначеної палиці як речового доказу, оскільки цей доказ не було відкрито йому під час досудового розслідування, зважаючи на те, що судом встановлена свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання доступу до речей на стадії виконання ст. 290 КПК.

Аналогічні за змістом доводи засудженого були переглянуті в апеляційному порядку та визнані неспроможними. Так, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК кваліфіковано правильно, викладені у вироку висновки суду про доведеність вини засудженого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Що стосується доводів касаційної скарги засудженого стосовно недопустимості покладених в основу обвинувального вироку доказів - висновків судово-медичних експертиз№ 156 від 23 травня 2020 року, № 435/177/156 від 23 грудня 2020 року, № 177/156 від 23 травня 2020 року,якими встановлено вид та ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, то вони також є безпідставними, були ретельно перевірені судами першої й апеляційної інстанцій і не знайшли свого підтвердження. Як убачається з копій судових рішень, зміст висновків зазначених експертиз відповідає вимогам ст. 102 КПК, які містять докладний опис проведених досліджень та обгрунтовані відповіді на кожне поставлене запитання. При цьому, експерт ОСОБА_9 відповідно до ч. 1 ст. 79 КПК мав право надавати експертні висновки у цьому кримінальному провадженні та був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, про що зазначено у вказаних висновках.

З приводу посилань засудженого на те, що в порушення положень ст. 223 КПК не було забезпечено його участі під час проведення судово-медичних експертиз, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що висновки експертиз надавались на ознайомлення ОСОБА_4 та його захиснику в порядку ст. 290 КПК, при цьому, будь-яких зауважень від вказаних осіб не надходило.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у поданій скарзі не наведено таких обставин чи інших доводів, які би свідчили, що судами попередніх інстанцій було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2021 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3