УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3

прокурор ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який є представником ПрАТ «Іллічівський судноремонтний завод» про встановлення розумних строків у кримінальному провадженні № 000562 від 06.09.2016року,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва 09.06.2023 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ПрАТ «ІСРЗ» у порядку ст. ст. 28, 114 КПК України, в якому порушено питання про встановлення стороні обвинувачення процесуальний строк 14 днів з моменту постановлення слідчим суддею ухвали для прийняття уповноваженим слідчим або прокурором, у провадженні яких перебуває кримінальне провадження № 0000562 від 06.09.2016, для закінчення досудового розслідування даного кримінального провадження та прийняття відповідного процесуального рішення, передбаченого ч. 2 ст. 283 КПК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні детективів БЕБ України перебуває кримінальне провадження № 0000562 від 06.09.2016 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України, процесуальне керівництво в якому здійснюють прокурори Офісу Генерального прокурора. Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за фактом заволодіння службовими особами ТОВ «ІСРЗ» та Регіонального відділення ФДМУ по Одеській області цілісним майновим комплексом колишнього ДП «ІСРЗ» шляхом перетворення останнього в ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод», вчиненого за попередньою змовою групою осіб. Події, які є предметом розслідування, мали місце у 2007 - 2014 роках та пов`язані з приватизацією цілісного майнового комплексу ДП «ІСРЗ». У згаданому кримінальному провадженні, в силу положень п. 16-1 ч. 1 ст. 3 КПК України, ПрАТ «ІСРЗ» є іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Так, щодо ПрАТ «ІСРЗ» раніше застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, у вигляді тимчасового доступу до речей і документів, який наразі продовжує ініціювати сторона обвинувачення, крім того, органом досудового розслідування здійснюються виклики службових осіб ПрАТ «ІСРЗ» для участі в процесуальних діях, що свідчить про обмеження прав і законних інтересів ПрАТ «ІСРЗ» та його службових осіб. Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000562 від 06.09.2016 здійснюється з порушенням однієї із загальних засад кримінального провадження розумність строків, передбаченої ст. 28 КПК України. При цьому, з 06.09.2016, тобто з початку досудового розслідування, у цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, натомість неодноразово кримінальне провадження закривалось на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України. Постановою слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області від 26.03.2019 зазначене кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. За результатами оскарження слідчому судді, це процесуальне рішення залишено в силі. Також, зазначена постанова перевірялась вищестоящим прокурором, яким підтверджено її законність. Звернуто увагу на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2010 у справі № 5/27 за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України про визнання незаконним та скасування наказу ФДМ України № 1869 від 28.11.2007, визнання недійсним договору купівлі продажу від 26.12.2007 та зобов`язання вчинити дії, відмовлено повністю у позові. Дане рішення набрало законної сили. Однак, не зважаючи на наведені обставини, 03.01.2023 постановою заступника Генерального прокурора постанову про закриття кримінального провадження від 26.03.2019 скасовано, досудове розслідування здійснюється на даний час, тобто не прийнято остаточне рішення, тоді як сукупний строк досудового розслідування складає більше 6 років 9 місяців, що не є розумним строком у контексті положень ст. 28 КПК України.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 в інтересах ПрАТ «ІСРЗ» підтримав клопотання та просив задовольнити його з наведених у ньому мотивів.

Прокурор заперечив щодо поданого клопотання, просив відмовити у його задоволенні з огляду на те, що ст.307 КПК України передбачено ухвала слідчого суді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги. Аналізуючи вказану норму КПК України встановлено, що слідчий суддя має повноваження скасувати прийняте рішення, але не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий, дізнавач або прокурор. Аналогічної позиції дотримується і Верховний суд, який у постанові від 14.02.2023 (справа № 405/680/22) констатував, що слідчий суддя, зобов`язуючи слідчого, дізнавача або прокурора прийняти певне рішення, втручається у сферу повноважень цих осіб і фактично приймає участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні. Крім того, зазначили, що за результатами розгляду аналогічного клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ПрАТ «ІСРЗ» щодо дотримання розумних строків у кримінальному провадженні № 0000562 від 06.09.2016 та прийняття рішення в порядку ч. 1 ст. 284 КПК України, Шевченківським районним судом м. Києва відмовлено в його задоволенні ухвалою від 08.06.2023 (справа №761/18731/23).

Слідчий суддя, заслухавши адвоката ОСОБА_3 , прокурора, дослідивши матеріали клопотання та копії процесуальних рішень наданих прокурором з кримінального провадження №0000562 від 06.09.2016, дійшов наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України регламентовано, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст. 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, згідно з якою людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; законність, згідно з якою, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до змісту п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, законодавець чітко визначив роль слідчого судді у системі кримінального судочинства: забезпечити, аби правоохоронні органи під час здійснення наданих їм повноважень не порушували права, свободи і інтереси особи.

Це завдання може виправдати різноманітні повноваження слідчого судді, спрямовані на забезпечення прав, свобод і інтересів осіб, навіть якщо вони недостатньо чітко передбачені законодавством. Приклад таких повноважень можна знайти у статті 206 КПК України, коли законодавство зобов`язує слідчого суддю «вжити необхідних заходів», не визначаючи перелік цих заходів.

Верховний Суд в ухвалі від 06.03.2018 у справі № 243/6674/17-к зазначив, що кримінальне процесуальне законодавство за своєю суттю складає корпус положень, які обмежують свободу дій держави при розслідуванні злочинів. Сенс кримінального процесуального законодавства у демократичній країні полягає в тому, щоб збалансувати цей легітимний інтерес у розслідуванні злочинів з іншими не менш важливими цінностями і інтересами суспільства: захистом від надмірного втручання держави в приватну сферу, захистом від свавілля, цінністю особистої свободи, запобіганню приниженню гідності, цінністю сімейних зв`язків, свободою підприємницької діяльності тощо.

Саме на судову систему покладено обов`язок забезпечити, аби дотримувався визначений в законі баланс між потребами розслідування і іншими суспільними цінностями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За вимогами ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Частиною 2 статті 28 КПК України регламентовано, що проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Разом з тим, ч. 6 ст. 28 КПК України містить спеціальну норму, за якою підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені процесуальним законом.

Ця норма співвідноситься із положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 114 КПК України, які передбачають, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого КПК України, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Отже, передбачений ч. 2 ст. 28 КПК України обов`язок слідчого судді стежити за дотриманням розумного строку при розгляді питань, віднесених до його компетенції, не виключає можливості розгляду ним клопотань, поданих на підставі ч. 6 ст. 28 КПК України, та встановлення процесуальних строків відповідно до положень ст. 114 КПК України.

Наведене узгоджується з позиціями, викладеними, зокрема, Другою судовою палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 18.10.2019 у справі № 757/37346/18-к (провадження 51-1329км19), Третьою судовою палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 25.03.2020 у справі № 757/5607/19-к (провадження 51-4094км19) та Першою судовою палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 757/23781/20 (провадження 51-3138км20), які враховуються слідчим суддею в силу вимог ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як убачається з наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, детективами другого відділу детективів підрозділу детективів із захисту економіки у фіскальній сфері Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000562 від 06.09.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України.

У кримінальному провадженні розслідується факт можливого заволодіння службовими особами ТОВ «Іллічівський судноремонтний завод» та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області цілісним майновим комплексом колишнього Державного підприємства «Іллічівський судноремонтний завод» шляхом перетворення останнього в ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод», вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Орган досудового розслідування зазначає, що упродовж 2012 - 2014 років посадовими особами Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області було прийнято ряд рішень, в результаті яких було утворено юридичну особу ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод» у процесі приватизації цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Іллічівський судноремонтний завод» шляхом перетворення ТОВ «Іллічівський судноремонтний завод». При цьому, статутний капітал ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод» було розподілено наступним чином: Державі в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області - 21,86 %, компанії «ALDISTRO HOLDING LIMITED», яка була єдиним засновником ТОВ «Іллічівський судноремонтний завод», - 78,14%.

Частки у новоствореному ПАТ «Іллічівський судноремонтний завод» було визначено на підставі Акту оцінки майна ДП «ІСРЗ», затвердженого наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області № 1872 від 29.11.2013, в якому до вартості майна, що належить орендарю - ТОВ «ІСРЗ» та підлягає приватизації, серед іншого, було враховано довгострокові фінансові інвестиції в сумі 191 575 тис. грн.

Довгострокові фінансові інвестиції ТОВ «ІСРЗ» були сформовані за рахунок ТОВ «Іллічівська контейнерна компанія», одним із засновників якого і було ТОВ «ІСРЗ».

Ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2023 у кримінальному провадженні № 0000562 від 06.09.2016 надано дозвіл на тимчасовий доступ до документів (інформації) ТОВ «ІСРЗ» (теперішня назва ПрАТ «ІСРЗ») в банківських та інших установах.

Згідно з положеннями п. 16-1 ч. 1 ст. 3 КПК України, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, - особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна) здійснюються процесуальні дії, визначені цим Кодексом.

Таким чином, слідчий суддя доходить висновку, що вказане клопотання подано уповноваженою особою та у спосіб, визначений ч. 6 ст. 28 КПК України, а відтак підлягає розгляду в судовому засіданні.

Як установлено слідчим суддею в ході розгляду клопотання, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000562 від 06.09.2016 та розпочате за фактом заволодіння службовими особами ТОВ «ІСРЗ» і регіонального відділу Фонду державного майна України по Одеській області цілісним майновим комплексом колишнього ДП «Іллічівський судноремонтний завод» за ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України, було закрито у зв`язку із встановленням відсутності складу вказаних кримінальних правопорушень на підставі постанови слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області від 26.03.2019.

У червні 2020 року для перевірки законності прийнятого процесуального рішення матеріали кримінального провадження № 0000562 від 06.09.2016 з прокуратури Одеської області витребовувалися Генеральною інспекцією Офісу Генерального прокурора.

Після того, в серпні 2020 року Генеральною інспекцією Офісу Генерального прокурора за минуванням потреби повернуто матеріали кримінального провадження № 0000562 від 06.09.2016 у прокуратуру Одеської області.

Крім цього, матеріали кримінального провадження № 0000562 від 06.09.2016 витребовувалися для перевірки Департаментом організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора, за результатами якої не встановлено підстав для скасування постанови слідчого від 26.03.2019, у зв`язку з чим у січні 2021 року матеріали повернуто в Одеську обласну прокуратуру.

У подальшому, за спливом майже 4-х років, постановою заступника Генерального прокурора від 03.01.2023 скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 26.03.2019.

Таким чином, у кримінальному провадженні № 0000562 від 06.09.2016 на теперішній час здійснюється досудове розслідування після скасування постанови про закриття кримінального провадження.

За спливом тривалого часу з початку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а саме, з 06.09.2016, органом досудового розслідування жодній особі не повідомлено про підозру.

При цьому, прийняте рішення про закриття кримінального провадження в порядку ст. 284 КПК України, скасовано вищестоящим прокурором.

Необхідно зауважити, що за правилами п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження;

Тобто, в розумінні положень п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000562 від 06.09.2016 закінчилося його закриттям постановою від 26.03.2019.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що одним із основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності.

Відповідно до практики ЄСПЛ, національне законодавство повинно бути передбачуваним, тобто містити достатньо чіткі положення, щоб дати громадянам достеменну вказівку з приводу обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на їх права.

ЄСПЛ наголошує, що закон, який надає дискрецію, не є сам по собі несумісним з вимогою передбачуваності у тому випадку, коли обсяг дискреції та спосіб її застосування зазначені з достатньою чіткістю та при цьому враховується легітимна мета того чи іншого вживаного заходу в тій чи іншій ситуації, щоб надати індивіду адекватний захист від свавільного втручання.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інакше не можливо забезпечити її однакове застосування, запобігти необмеженості трактування у правозастосовній практиці, а це неминуче призводить до сваволі. Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому разі має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості в особи передбачати дії цих органів.

Не зважаючи на те, що у разі скасування прокурором вищого рівня під час реалізації повноважень, передбачених ч. 6 ст. 36 КПК України, постанови про закриття кримінального провадження, у якому жодній особі не було повідомлено про підозру, час між винесенням постанови про закриття та її скасуванням не включається у строки досудового розслідування, слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що у кримінальному провадженні №0000562 від 06.09.2016 не дотримано вимоги щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.

У цьому контексті слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини з питань застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в частині оцінки розумності строку проведення досудового слідства.

Статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року передбачено, що кожен має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому кримінального обвинувачення бути судимим без невиправданої затримки (п.п. «с» п. 3).

Розумність строків відповідно до ст. 7 КПК України, є однією із загальних засад кримінального провадження.

У контексті «розумного» строку судового розгляду, у своєму рішенні «Поліщук проти України» від 15.10.2009 ЄСПЛ визнав порушення ст. 6 параграфу 1 Конвенції і зазначив, що «Відповідно ст. 6 параграфу 1 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (п. 19).

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29.11.1988).

У контексті кримінального провадження, Конституційний Суд України, у своєму рішенні від 30.01.2003 (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) відзначив, що «поняття розумний строк досудового слідства є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину». Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо. Але за будь-яких обставин строк досудового слідства не повинен перевищувати меж необхідності. Досудове слідство повинно бути закінчене у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції.

У п. 253 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6» ( п. 62 рішення ЄСПЛ у справі «Шубінський проти Словенії» від 18.01.2007).

У справі «Антоненков проти України» Європейський суд наголосив, що «розумність тривалості провадження має бути оцінена в світлі конкретних обставин справи з врахуванням критеріїв, напрацьованих Європейським судом, зокрема складності справи та поведінки заявника і відповідних державних органів. Крім того, також має прийматись до уваги характер процесу та значення, яке він мав для заявника (рішення у справі «Антоненков та інші про України» від 22.11.2005, остаточне).

Обов`язковість урахування цілої низки конкретних обставин справи при визначенні розумності строку у кримінальному провадженні зумовила також необхідність вироблення ЄСПЛ переліку взаємопов`язаних критеріїв, які сформовано, зокрема, у рішення ЄСПЛ у справі «Кениг проти Федеративної республіки Німеччини». Відповідно до п. 99 цього Рішення: «розумний строк розгляду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод оцінюється з огляду на обставини справи. Вивчаючи розумність строків кримінального процесу, суд звертає увагу inter alia (поміж іншим) на складність справи, поведінку заявника та рух справи в адміністративних органах і судах. Однак, затримки, викликані труднощами справи й поведінкою заявника, самі по собі не виправдовують тривалість судового розгляду. Головна причина полягає в процесі ведення справи, тобто саме способі реалізації уповноваженими суб`єктами своїх повноважень». Аналогічна позиція висловлена і у п. 116 рішення ЄСПЛ у справі «Вергельський проти України» від 12.03.2009, рішення у справі «Фрідленд проти Франції» від 27.06.2000, п. 67 рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» від 25.03.1999, рішення у справі «Філіс проти Греції» від 27.08.1991.

Поряд з вищевикладеним, слідчий суддя приймає до уваги і критерії для визначення розумності строків кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст.28 КПК України, згідно з якими, критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Стороною обвинувачення не підтверджено і не наведено аргументів, які б свідчили про особливу складність провадження, так само, не наведено відомостей, які б свідчили про наявність перешкод або труднощів у розслідуванні цього кримінального провадження.

Тобто, стороною обвинувачення не наведено об`єктивних обставин, що перешкоджали здійснити раніше процесуальні дії у даному кримінальному провадженні.

Викладене вище свідчить про необхідність встановлення органу досудового розслідування чітких процесуальних строків для вчинення всіх необхідних та достатніх процесуальних дій у розумні строки, оскільки досудове розслідування здійснюється повільно без достатніх правових підстав та вагомих аргументів для цього.

Одночасно слідчий суддя враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачені цим Кодексом, а також те, що відповідно до ст. ст. 36, 40 КПК України прокурор та слідчий є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень - забороняється.

Натомість, системний аналіз зазначених вище положень законодавства, а також усталена практика Верховного Суду, у тому числі в постановах від 15.10.2019 у справі № 303/1679/18; від 18.10.2019 у справі № 757/37346/18; від 29.01.2020 у справі № 263/2612/19; від 25.03.2020 у справі № 757/5607/19; від 29.04.2020 у справі № 757/25205/19 та від 24.12.2020 у справі № 757/23781/20, дають підстави вважати, що слідчий суддя уповноважений встановлювати процесуальні строки для закінчення досудового розслідування, форми якого регламентовано Главою 24 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Враховуючи, що слідчий суддя наділений повноваженнями встановлювати процесуальні строки для закінчення досудового розслідування, про що детально зазначено вище, вказані дії не є та не можуть бути втручанням в дискреційні повноваження слідчого та прокурора, так як слідчий суддя лише встановлює строк, з урахуванням обставин конкретного кримінального провадження, для закінчення досудового розслідування, а не зобов`язує сторону обвинувачення прийняти конкретне процесуальне рішення по закінченні досудового розслідування.

Щодо посилання сторони обвинувачення на положення ст. 307 КПК України, якими слідчий суддя не наділений повноваженнями визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий, дізнавач або прокурор, а також на постанову Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 405/680/22, то слід зазначити наступне.

Статтею 307 КПК України визначено перелік рішень слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування, тобто скарг, поданих у порядку ст. 303 КПК України.

Разом з тим, клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ПрАТ «ІСРЗ», яке є предметом розгляду, подано в порядку ст. ст. 28, 114 КПК України, а тому слідчий суддя при прийнятті рішення не повинен керуватися положеннями ст.307 КПК України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 14.02.2023 у справі № 405/680/22 зробив висновки щодо можливості апеляційного оскарження ухвал слідчих суддів, які не передбачені КПК України.

Натомість, в силу положень ст. ст. 28, 114 КПК України слідчий суддя уповноважений на розгляд відповідного клопотання та встановлення процесуальних строків.

Тобто, КПК України передбачено винесення слідчим суддею ухвали про встановлення процесуальних строків.

Також, не є обов`язковим для слідчого судді під час розгляду клопотання, рішення іншого слідчого судді, прийнятого за результатами розгляду аналогічного клопотання. Тому посилання з даного приводу сторони обвинувачення є надуманими.

За таких обставин, враховуючи, що досудове розслідування здійснюється з очевидним порушенням розумних строків, з урахуванням усталеної практики Верховного Суду, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню із встановленням строку в один місяць, який є об`єктивно достатнім для вчинення органом досудового розслідування всіх необхідних заходів для закінчення досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 7, 26, 28, 36, 40, 114, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИЛ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який є представником ПрАТ «Іллічівський судноремонтний завод» про встановлення розумних строків у кримінальному провадженні № 000562 від 06.09.2016року - задовольнити частково.

Встановити детективу та прокурору у кримінальному провадженні № 000562 від 06.09.2016року - строк один (один) місяць для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування та прийняття відповідного процесуального рішення у кримінальному провадженні № 000562 від 06.09.2016року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191, ч.2 ст.364 КК України.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Визначений ухвалою слідчого судді строк слід обраховувати з моменту її отримання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя