ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000376 від 20 грудня 2021 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Олеськ Любомльського району Волинської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, працюючого на посаді машиніста-кочегара Олеського ліцею, одруженого, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, призначивши покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 3 (трьох) років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання у виді обмеження волі ОСОБА_7 , згідно вимог ст.58 КВК України, обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід, застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,у вигляді особистого зобов`язання залишено до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 , обов`язки:

- з`являтись на виклик до суду за першою вимогою у попередньо визначений та погоджений день та час на протязі терміну розгляду кримінального провадження, а в разі неможливості з`явитись через поважні причини завчасно повідомити про це зазначену посадову особу;

- утримуватись від спілкування з свідками, експертами у межах даного кримінального провадження;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі наявності).

Вирок суду вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 , в дохід держави 13 729 (тринадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять) гривень 60 копійок судових витрат за проведення судових інженерно-транспортних експертиз та комплексної судово-медичної та інженерно-транспортної експертизи.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 20.12.2021 року, близько 17 години 50 хвилин, всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно несправним автомобілем марки «FIAT SCUDO», номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись поблизу будинку №58, по вулиці Лесі України в селі Олеськ Ковельського (Любомльського) району Волинської області, в напрямку села Глинянка, Ковельського (Любомльського) району Волинської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась у попутному з автомобілем напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичного експерта №82 від 09.02.2022 року отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки з ділянками забою головного мозку, крововиливи в правій боковий шлуночок головного мозку, крововилив в м`які тканини голови потиличної ділянки справа, які утворились незадовго до часу наступу смерті і стосовно живих осіб, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала відкрита черепно-мозкова травма з переломом кісток основи черепа з крововиливами під м`які мозкові оболонки з ділянками забою головного мозку, крововиливом в правій боковий шлуночок головного мозку, яка ускладнилась венозним повнокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку та легень, що і стало безпосередньою причиною смерті.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 , Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (зі змінами та доповненнями), а саме:

- згідно п.2.3 Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

- згідно п.2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

- згідно п.12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

- згідно п.31.1 Правил дорожнього руху України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

- згідно п.31.4 Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам.

- згідно п.31.4.1. Правил дорожнього руху України, Гальмові системи:

а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано рідину, вузли або окремі деталі, що не передбаченні для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286-1 КК України (а.с.145-149).

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, апеляційна скарга подається у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (п.3 ч.1 ст.409 КПК України, ст.412 КПК України), неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність (п.4 ч.1 ст.409 КПК України, ст.413 КПК України), невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості (ст.414 КПК України).

Вказує на те, що судом першої інстанції не вмотивовано належним чином наявність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину. Зокрема, підставами для застосування положень ст.69 КК України місцевим судом вказано наявність обставин, які пом`якшують відповідальність: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди. Також враховано дані про особу винного, а саме те, що останній одружений, має на утриманні чотирьох дітей, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивну характеристику, раніше не засуджувався, позицію потерпілої. Судом першої інстанції не мотивовано, яким чином зазначені у вироку обставини, що пом`якшують покарання, суттєво істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та чому призначення ОСОБА_7 навіть мінімального покарання в межах санкції ч.3 ст.286-1 КК України було би явно несправедливим.

Вважає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 виду та розміру покарання не враховано належним чином характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставин його скоєння. Зокрема, без достатньої оцінки залишилось те, що ОСОБА_7 грубо порушив шість пунктів Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; від його злочинних дій настали тяжкі та незворотні наслідки - смерть людини. Така особа становить небезпеку для всього суспільства, а не лише для потерпілих. Таким чином, судом при застосуванні положень ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 не враховано особливостей правозастосування вищенаведених норм матеріального права та неналежним чином не вмотивовано вирок, внаслідок чого обвинуваченому призначене покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого. Перелічені обставини вказують, що застосовані судом заходи примусу не відповідають загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, обране ОСОБА_7 покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого через м`якість. Сукупність наведених обставин вказує на необхідність посилення застосованого судом заходу кримінального примусу шляхом збільшення розміру визначеного покарання.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 7 років. В решті вирок залишити без змін (а.с.152-159).

В судове засідання не з`явилася потерпіла ОСОБА_11 , хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від неї на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілої ОСОБА_11 . Її неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечили доводи апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.286-1 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом згідно із ч.3 ст.349 КПК України не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Під час судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення та не оспорював фактичних обставин, у вчиненому щиро розкаявся, засуджував свою поведінку, добровільно відшкодував завдані збитки в повному обсязі, просив суворо його не карати та не призначити покарання пов`язане з позбавленням волі

Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання в суд першої інстанції не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що завдана шкода їй відшкодована в повному обсязі, жодних претензій до обвинуваченого не має, просила обвинуваченого суворо не карати та не призначати покарання пов`язане з позбавленням волі, оскільки останній продовжує надавати їй допомогу (а.с.81).

Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, суд їх вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

У кожному випадку застосування статті 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно справедливим.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинив тяжкий необережний злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, який спричинив загибель людини. Враховано обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого, в їх сукупності. А саме те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, повністю добровільно відшкодував завдані збитки, зважаючи при цьому на відсутність обтяжуючих обставин. Враховано позицію потерпілої, яка в поданій суду першої інстанції заяві вказала, що завдана шкода їй відшкодована в повному обсязі, жодних претензій до обвинуваченого не має, просила обвинуваченого суворо не карати та не призначати покарання пов`язане з позбавленням волі, оскільки ОСОБА_7 продовжує надавати їй допомогу (а.с.81).

Крім цього судом першої інстанції враховано дані про особу винного, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.121), одружений (а.с.127), має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей (а.с.122), двоє з яких малолітні (а.с.124, 126), при цьому двоє дітей народжені від першого шлюбу (а.с.128, 129, 130), матір яких померла (а.с.125), має постійне місце реєстрації та проживання, працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно (а.с.123, 133, 134).

Також враховано, що ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся, його поведінка в суді свідчила про щире каяття, усвідомив незаконність вчинених ним дій, а тому активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, в судовому засіданні суді першої інстанції висловлював щирий жаль з приводу вчиненого, засуджував свої дії та вибачився за них,вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії необережних злочинів, добровільно повністю відшкодував завдані збитки та продовжує допомагати потерпілій, яка претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просить не призначати останньому суворе покарання та не позбавляти волі.

Крім цього, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.118, 119).

Вказаним обставинам, суд першої інстанції надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку, що вони є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, та про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.286-1 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст.286-1 КК України, а саме до покарання у виді обмеження волі, з призначенням додаткового покарання, визначеного ч.3 ст.286-1 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На переконання суду першої інстанції таке поєднання основного та додаткового покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 , призначене за ч.3 ст.286-1 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто м`яким, колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді