ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 липня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000549 від 13.02.2023 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Годинівка Глибоцького району Чернівецької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 та в його інтересах адвокат ОСОБА_6 подали апеляційні скарги на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 травня 2023 року.

Цим вироком, ОСОБА_7 , - визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

ЄУНСС №724/740/23 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Провадження №11-кп/822/259/23 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч.1 ст. 121 КК України

Залишено обвинуваченому, ОСОБА_7 , міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання обраховано з 13.05 год. 13.02.2023 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 943 грн.90 коп. на користь держави.

Вирішено питання речових доказів.

Доводи апеляційних вимог.

Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі з оскаржуваним вироком незгідний, а саме з призначеним йому покаранням за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України.

Звертає увагу, що в судовому засіданні, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, він цього не хотів, але так вийшло.

Просив змінити вирок суду першої інстанції та призначити менший строк покарання, а ніж визначено судом першої інстанції.

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, апеляційну скаргу вносить у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Вважаю, що обвинуваченому ОСОБА_7 було призначене покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Обставинами, що пом`якшують покарання підсудному ОСОБА_7 є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину.

За час проведення досудового слідства ОСОБА_7 багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, у скоєному проявив щиросердне розкаяння. Потерпілий в своїй заяві, щодо призначення міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , просив суд призначити йому покарання не більше трьох років позбавлення волі.

Щодо характеризуючих даних ОСОБА_7 , то останній раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з дружиною, має постійне місце проживання, на обліку у нарколога і психіатра не перебуває.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

13.02.2023 р. близько 10:45 год., між ОСОБА_7 та його сином ОСОБА_10 , які спільно розпивали спиртні напої у приміщенні спальної кімнати домоволодіння за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 під час чого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт.

Під час цього конфлікту, ОСОБА_7 з мотивів особистої неприязні та помсти за раніше висловлені на його адресу образи та нанесені удари кулаком по голові та обличчю з боку його сина ОСОБА_10 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив завдати тілесні ушкодження ОСОБА_10 ..

З цією метою, ОСОБА_7 сидячи на ліжку обличчям до потерпілого, схопивши правою рукою ніж, який знаходився на столі та має колюче-ріжучі властивості, умисно наніс ОСОБА_10 4 удари по тілу, з яких один удар в праву підреберну ділянку, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани правої підреберної ділянки з ушкодженням сальника, яке є небезпечним для життя та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Адвокат ОСОБА_6 , яка захищає та представляє інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 , підтримала повністю подані нею та її підзахисним апеляційні скарги та просила їх задовольнити і пом`якшити її підзахисному покарання, застосувавши норми ч.1 ст. 69 КК України та призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Прокурор просив вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені обвинуваченим ОСОБА_7 та в його інтересах адвокатом ОСОБА_6 без задоволення, вважаючи їх безпідставними і такими, що не спростовують висновків суду в частині призначеного йому покарання.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційних скарг учасників кримінального провадження, з`ясувавши думку сторін судового засідання щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

З вироку вбачається, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 було розглянуто у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України, а тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється, відповідно до загальної засади змагальності процесу та положень ч.1 ст. 404 КПК України.

Отже, колегія суддів, перевіривши в межах апеляційних скарг матеріали даного кримінального провадження, вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.

Твердження апелянтів щодо наявності в ОСОБА_7 ряду пом`якшуючих обставин, які давали суду можливість та законні підстави призначити йому менш суворе покарання, а ніж передбачено в санкції ч.1 ст. 121 КК України, є безпідставними й жодним чином не підтвердженими, а також не спростовують висновків суду в цій частині.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є спів мірним протиправному діянню і не може вважатися суворим.

Слід зазначити, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст. 414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак особи, щодо якої ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Також судом взято до уваги й особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який одружений, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте в силу ст. 89 КК України вважається не судимим.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 до обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ч.1 ст. 66 КК України, враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ч.1 ст. 67 КК України судом враховано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Отже, на думку колегії суддів, зваживши всі ці обставини, суд належним чином прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 мінімального виду покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 121 КК України, а саме у вигляді реального позбавлення волі на строк 5 років.

Що стосується тверджень сторони захисту в апеляційній скарзі щодо не врахування судом такої пом`якшуючої обставини, як прохання потерпілого призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі не більше, а ніж на три роки та інших обставин, то вони не заслуговують на увагу суду.

Оскільки, визнання тієї чи іншої обставини пом`якшуючою, яка не зазначена в ч.1 ст. 66 КК України, є правом суду, а не обов`язком, а ті пом`якшуючі обставини, які вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання не можуть бути повторно враховані судом апеляційної інстанції.

Окрім того, для врахування тих чи інших пом`якшуючих обставин судом при призначенні покарання, обвинувачений повинен належним чином обґрунтувати і довести, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим кримінальним правопорушенням, і чому вони істотно знижують його тяжкість.

Варто уваги й те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне провадження проти життя та здоров`я особи, а саме в період запровадженого в країні воєнного стану, згідно указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р..

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 в скаргах про призначення йому більш м`якого покарання не можуть бути враховані колегією суддів.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ, який у п.77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначив про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржений вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, а визначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, шляхом застосування ст. 69 КК України, як про те просить захист, оскільки воно не слугуватиме покаранню, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, яке може сприяти виникненню та формуванню у нього думки щодо вседозволеності, відчуття безкарності та неповаги до норм чинного законодавства, яке охороняє суспільні інтереси.

За таких обставин, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 02 травня 2023 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим у тому ж порядку і строк з дня отримання ухвали суду.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3