Справа № 450/834/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/326/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 000051 за апеляційною скаргою прокурора Пустомитівської ОП Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.03.2023 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пустомити Львівської області, не інваліда, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.03.2023 року, якою задоволено клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 та ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч.4 ст. 309 КК України.

Кримінальне провадження за ч. 1 ст. 309 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000051 від 20.02.2023 року стосовно ОСОБА_7 - закрито.

Запобіжний захід до вступу ухвали в закону силу обвинуваченому ОСОБА_7 - не обирався.

Прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації дій обвинуваченого вважає, що ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.03.2023 підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначенню нового судового розгляду в суді першої інстанції..

Судове рішення винесено з порушенням вимог ст. 370 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, ч. 4 ст. 309 КК України передбачено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті. У разі встановлення підставі для звільнення особи від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України закривається судом.

Пустомитівський районний суд Львівської області 20.03.2023, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, врахував довідку КНП «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» № 281 від 17.03.2023, згідно з якою ОСОБА_7 у період з 01.03.2023 до 15.03.2023 перебував на лікуванні в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, вживання пов`язане зі шкодою для здоров`я, на лікування звернувся добровільно. На основі зазначеної довідки, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 добровільно пройшов курс лікування від наркоманії, відтак є підставі для його звільнення від кримінальної відповідальності згідно з ч. 4 ст. 309 КК України.

Водночас, судом першої інстанції не враховано, що положеннями ч. 4 ст. 309 КК визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті. Тобто приписи вказаної правової норми дають можливість судам застосовувати її за наявності таких умов: добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію; особою розпочато лікування від наркоманії.

Для правильного застосування цієї норми необхідно керуватися й положеннями Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995 №62/95-ВР, який містить визначення особи, хворої на наркоманію, як особи, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія»;

Таким чином, у цьому кримінальному провадженні для правильного застосування положень ч. 4 ст. 309 КК України суду першої інстанції належало встановити чи страждав ОСОБА_7 на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини, та чи за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» обвинуваченому було встановлено діагноз «наркоманія».

Проте, звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, суд першої інстанції належним чином не перевірив наявність вказаних вище умов.

Суд не звернув уваги на те, що в довідці, наданій КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» № 281 від 17.03.2023 року, зазначено, що ОСОБА_7 перебував на лікуванні в даній установі з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, вживання пов`язане зі шкодою для здоров`я, на лікування звернувся добровільно, при цьому не вказано про встановлення йому діагнозу «наркоманія», наявність якого є обов`язковою умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України.

Відповідну правову позицію щодо застосування положень ч. 4 ст. 309 КК України сформульовано в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховний Суд від 29.11.2021 (справа №357/11205/19). Водночас, відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», правові висновки Верховного Суду є обов`язковими для всіх судів та суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить відповідну норму права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі положень ч. 4 ст. 309 КК України, внаслідок чого допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, застосував норми закону України про кримінальну відповідальність, які не підлягали застосуванню, та не застосував ті, які підлягали застосуванню.

Зазначене вище неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягало у звільненні ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за відсутності для цього підстав, передбачених ч.4 ст.309 КК України, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставами для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 літом 2022, точної дати в ході досудового розслідування встановити не вдалося, в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», відповідно до якого заборонено незаконний обіг особливо небезпечних психотропних речовин, не маючи на це спеціального дозволу, перебуваючи на пасовищі що у м. Пустомити, Львівського району Львівської області знайшов рослину коноплі, з якої зірвав листя та в подальшому висушивши його споживав його шляхом куріння через спеціальний пристрій для куріння, внаслідок чого у ньому утворилось нашарування у вигляді екстракту канабісу, які зберігав за місцем свого проживання з метою власного споживання.

У подальшому, 04.08.2022 під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 працівниками ГУНП у Львівській області, а саме: в кімнаті де проживає ОСОБА_7 було виявлено та вилучено один зіп-пакет всередині якого знаходиться ще один зіп-пакет, всередині якого знаходиться металевий пристрій для куріння, із залишками невідомої речовини, рослинного походження, темно-бурого кольору та один зіп-пакет всередині якого знаходиться пристрій для куріння коричневого кольору із залишками невідомої речовини, рослинного походження, темно-бурого кольору, які є екстрактом канабісу, загальною масою 0,5587 грам, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному зберіганні наркотичного засобу, без мети збуту, тобто кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, міркування захисника - адвоката ОСОБА_9 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 про залишення без задоволення апеляційні вимоги сторони обвинувачення та залишення без змін рішення суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.1 ст. 285 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності дозволяє не застосовувати жодну із форм реалізації кримінальної відповідальності до особи (осуд, покарання чи судимість).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту.

У свою чергу, відповідно до положень ч.4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті, про що захисником обвинуваченого ОСОБА_7 було подано до суду відповідне клопотання.

Згідно ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ч.ч.1, 4 ст. 286 КПК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч.3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, однією з основних 4 умов дотримання законності під час судового розгляду кримінальних проваджень є дотримання установленої чинним кримінальним процесуальним законодавством відповідної форми.

Судові рішення, що приймаються у кримінальному провадженні, викладаються у формі вироку чи ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи до Пустомитівського районного суду Львівської області на розгляд надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 309 КК України, внесеному до ЄРДР за № 000051 від 20.02.2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Під час судового розгляду захисником було заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 309 КК України у зв`язку з тим, що він добровільно звернувся до лікувального закладу та пройшов курс лікування від наркотичної залежності, що підтверджується відповідною довідкою медичної установи. Прокурор в суді першої інстанції не заперечував проти задоволення даного клопотання, а саме проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України у зв`язку з добровільним зверненням до лікувального закладу і проходженням курсу лікування від наркоманії.

За результатами розгляду клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченого норми ч.4 ст. 309 КК України та звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за обвинуваченням його у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1ст. 309 КК України закрив на підставі ч.4 ст. 309 КК України у зв`язку з добровільним лікуванням від наркоманії.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Положеннями ч. 4 ст. 309 КК України визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тобто приписи вказаної правової норми дають можливість судам застосовувати її за наявності таких умов:1) добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію; 2) особою розпочато лікування від наркоманії. При цьому вказана норма права є імперативною та не дозволяє судам встановлювати додаткові, не визначені нею обставини для її застосування.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР (далі - Закон № 62/95-ВР): добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника; наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною; зловживання наркотичними засобами або психотропними речовинами - умисне систематичне незаконне вживання наркотичних засобів або психотропних речовин; особа, хвора на наркоманію, - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія». Діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією (ст. 12 Закону № 62/95-ВР).

Відповідно до висновку про застосування норми права, а саме ст. 309 ч. 4 КК України, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 листопада 2021 року в справі № 357/11205/19 особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ст. 309 ч. 1 КК України. Підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у такому випадку є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії.

Добровільним в контексті ч. 4 ст. 309 КК України слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, суд першої інстанції встановив, що згідно довідки виданої КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» від 17.03.2023 року виданої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що він з 01.03.2023 р. по 15.03.2023 р. перебував на обстеженні та лікуванні в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень». Діагноз: Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіоїдів . Вживання, пов`язане із шкодою для здоров`я. На лікування звернувся добровільно.

Об`єктивних підстав не довіряти фактам про те, що до лікувального закладу ОСОБА_7 звернувся добровільно з метою вилікуватися від наркоманії, у суду першої інстанції не було, як немає таких підстав і у колегії суддів. Жодного підтвердження того, що обвинувачений проходив лікування виключно з метою ухилення від кримінальної відповідальності матеріали провадження не містять.

Покликання прокурора на те, що судом першої інстанції не було встановлено, чи страждав ОСОБА_7 саме на наркоманію, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» прийнятий 15.02.1995, а з 1999 року в Україні офіційно запроваджено міжнародну класифікацію хвороб десятого перегляду (МКХ-10), відповідно до якої усі види залежності від психоактивних речовин кодують у рамках діагностичного модуля F10 F19, що об`єднує «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин» і діагноз «наркоманія» не встановлюється.

Крім того з довідки виданої КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» від 17.03.2023 року виданої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що він з 01.03.2023 р. по 15.03.2023 р. перебував на обстеженні та лікуванні в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень». Діагноз: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіоїдів», що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово констатував, що суди мають уникати надмірного формалізму при прийнятті рішень, зокрема відмовляючи тим самим у доступі до правосуддя. Так, у рішенні у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року Європейський Суд акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, зокрема процесуальні заборони й обмеження, з метою запобігання перетворенню судового процесу на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що ставлення до передбачених законом вимог не має бути занадто формальним, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, але й реальним.

Згідно практики Європейського суду з прав людини під час застосування процесуальних правил потрібно уникати зайвого формалізму, що може стати на перешкоді справедливості судового розгляду («Валчлі проти Франції», § 29). Занадто суворе дотримання процесуального правила може становити загрозу самій суті права на доступ до суду («Лабергер проти Франції»,§ 23), зокрема з огляду на важливість апеляційного оскарження.

Рівень доступу до суду, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Суворе тлумачення національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З врахуванням зазначеного доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не встановив чи страждав ОСОБА_7 на психічний розлад є безпідставними виходячи із діагнозу вказаного в медичній довідці та висновків обгрунтованих в ухвалі суду першої інстанції. Відтак апеляційні вимоги є надмірно формальними, оскільки стороною обвинувачення при подачі апеляційної скарги не було вникнуто в суть питання.

Так ОСОБА_7 страждав на захворювання з діагнозом, який відповідає коду F12 за Міжнародною кваліфікацією хвороб десятого перегляду (МКХ-10) : «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдi. Синдром залежності. Активне вживання», де число «1» відповідає за «згубне вживання», а саме модель вживання психоактивних речовин, яка завдає шкоди здоров`ю. При цьому шкода може бути фізичною або психічною.

У таблиці число «2» відповідає за «синдром залежності» - хронічний алкоголізм, дипсоманія, наркотична залежність.

У даному кримінальному провадженні мова йде про наркотичну залежність.

Апеляційні вимоги прокурора не спростовують правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

З урахуванням зазначеного колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.03.2023 є законною, обґрунтованою та вмотивованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419,424 КПК України, колегія суддів,-

постановила :

Апеляційну скаргу прокурора Пустомитівської ОП Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.03.2023 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч.4 ст. 309 КК України та закрито кримінальне провадження № 000051 за ч. 1 ст. 309 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: