Провадження №1-кп/127/636/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000347 відносно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Херсонської області Білозірського району с. Чорнобаївка, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,-

Встановив:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що кримінальне провадження не підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області, оскільки кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Просив направити дане кримінальне провадження до Верховного суду, через Вінницький апеляційний суд, для направлення за територіальною підсудністю. Також прокурор заявив письмове клопотання про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою у зв`язку із спливом двохмісячного строку, зазначивши, що ризики передбачені ст. 177 КПК України не відпали, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 обраний правильно, підстав для його зміни, скасування немає, оскільки остання обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду, продовжити вчинення злочину або вчиняти нові кримінальні правопорушення, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, а отже підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченій не має, а обраний запобіжний захід є обґрунтований.

Обвинувачена та її захисник проти направлення кримінального провадження за підсудністю заперечили.

Щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку тримання під вартою захисник заперечив, просив змінити міру запобіжного заходу на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт, зазначивши, що клопотання прокурора є необґрунтоване та безпідставне, ризики передбачені ст. 177 КПК України прокурором недоведені. Намірів ухилятися від суду та перешкоджати встановленню істини по справі ОСОБА_4 не має, натомість у ОСОБА_4 є постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, малолітня дитина.

Обвинувачена ОСОБА_4 щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечила, підтримала думку свого захисника та просила змінити міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думки учасників судового провадження, виконавши вимоги ст.ст. 342- 345 КПК України, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_4 інкримінується кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111-2 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин.

Згідно зі ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Так, з обвинувального акту вбачається, що «… 07 травня 2022 року, після повної окупації військовослужбовцями збройних сил російської федерації території с. Чорнобаївка Херсонської області, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, керуючись ідеологічними та корисливими мотивами, ОСОБА_4 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонської, добровільно погодилась на співпрацю з окупаційною владою російської федерації, зокрема, із т.зв. «головою Чорнобаївської військово-цивільної адміністрації» ОСОБА_6 , що був призначений на названу посаду 06 травня 2022 року. Зокрема, 09 травня 2022 року, діючи з метою сприяння окупаційній владі в її утверджені на захоплених територіях, підтримання дій та рішень окупаційної адміністрації, ОСОБА_4 здійснювала серед мешканців с. Чорнобаївка проросійські пропагандистські заклики про небезпечність та недоцільність звільнення українськими військами захоплених територій. 10 травня 2022 року, з метою популяризації окупаційної влади серед місцевого населення, а відтак її утвердження на захоплених територіях, використовуючи канали, створені окупаційною владою с. Чорнобаївки у соціальних мережах, ОСОБА_4 , на виконання вказівки т.зв. «голови Чорнобаївської військово-цивільної адміністрації» ОСОБА_6 розповсюджувала відомості щодо питань організації комунального господарства с. Чорнобаївки. 13 травня 2022 року т.зв. «голова Чорнобаївської військово-цивільної адміністрації» ОСОБА_6 у телефонному режимі довів до відома ОСОБА_7 , що в структурі окупаційної адміністрації с. Чорнобаївки необхідно організувати «відділ освіти», оскільки попередній керівник відділу відмовився співпрацювати з окупаційною адміністрацією. … Так, 20 травня 2022 року ОСОБА_4 , діючи умисно, на шкоду Україні, з метою сприяння представникам окупаційної влади для реалізації рішень щодо запровадження російських стандартів освіти у навчальних та культурних закладах с. Чорнобаївка Херсонської області, добровільно надала т.зв. «голові Чорнобаївської військово-цивільної адміністрації» ОСОБА_6 відомості про керівників закладів освіти і культури даного населеного пункту, а також роз`яснила питання щодо їх організаційної структури. Продовжуючи протиправну діяльність, протягом червня-липня 2022 року (більш точно час встановити не представляється можливим), ОСОБА_4 перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонської області, діючи умисно, на шкоду Україні, надавала сприяння представникам окупаційної влади для реалізації рішень щодо запровадження російських стандартів освіти у навчальних та культурних закладах с. Чорнобаївка, переведення закладів освіти на стандарти ведення фінансово-господарської діяльності країни-агресора, здійснювала підбурювання педагогів та керівників закладів освіти та культури з метою їх схилення до співпраці із окупаційною владою та продовження освітнього процесу відповідно до російських освітніх програм. …», вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Тобто, кримінальне правопорушення яке інкримінується обвинуваченій, вчинене на тимчасово окупованій території України, а саме в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, з чого суд робить висновок про неможливість розгляду даного кримінального провадження у Вінницькому міському суді Вінницької області, у зв`язку із непідсудністю його вказаному суду та зумовлює необхідність передачі кримінального провадження до Білозерського районного суду Херсонської області, для розгляду за територіальною підсудністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі неможливості здійснення правосуддя судами, розташованими на тимчасово окупованих територіях, територіальна підсудність судових справ, що розглядаються у таких судах, визначається в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Згідно розпорядження Верховного суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ. Так, зазначеним розпорядженням, Верховний суд змінив територіальну підсудність судових справ Білозерського районного суду Херсонської області, визначивши її за Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області.

Згідно ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Враховуючи викладене, оскільки правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_4 скоєне на тимчасово окупованій території України, а саме в с. Чорнобаївка Білозірського району Херсонської області, суд робить висновок про неможливість розгляду даного кримінального провадження у Вінницькому міському суді Вінницької області, у зв`язку із непідсудністю його вказаному суду.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності, тому питання щодо дотримання правил підсудності підлягає першочерговому з`ясуванню.

Враховуючи зазначене, оскільки Білозерський районний суд Херсонської області розташований на тимчасово окупованій території України та наразі не має можливості здійснювати правосуддя, з метою недопущення порушення територіальної підсудності, суд приходить до висновку про необхідність направлення даного кримінального провадження до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, для розгляду за територіальною підсудністю.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Враховуючи вказані приписи закону та те, що Вінницький міський суд Вінницької області та Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області перебувають в межах юрисдикції різних апеляційних судів, питання про направлення вказаного кримінального провадження має бути вирішено колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції, що зумовлює направлення вказаного провадження до Вінницького апеляційного суду, для внесення відповідного подання та направлення даного кримінального провадження до Касаційного кримінального суду Верховного Суду, для вирішення питання про його направлення для розгляду за територіальною підсудністю.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

З приписів ст. 315 КПК України та рішення ЄСПЛ «Чанєв проти України» вбачається обов`язок суду вирішити питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу саме в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином ; вчинити інше кримінальне правопорушенн я.

З зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні.

Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинувачених.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Оцінюючи зазначене суд виходить з того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, офіційно не працює, зареєстрована на території Херсонської області, у неї відсутні постійне місце проживання в м. Вінниці, соціально стримуючі фактори та міцні соціальні зв`язки, що свідчить про те, що перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене, ОСОБА_4 може не з`являтися на виклики суду, продовжити вчинення інкримінованого злочину або вчинити інше кримінальне правопорушення та в подальшому уникати відповідальності. Вказане доводить існування ризиків у кримінальному провадженні, визначених ст. 177 КПК України.

Враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Відтак, врахувавши, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, обставини кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину проти основ національної безпеки України та проти громадської безпеки, з використанням умов воєнного стану, відсутність у ОСОБА_4 соціально стримуючих факторів та міцних соціальних зав`язків, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Відтак, суд доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, та не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд приходить до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обовязків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити щодо обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також, будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування обвинуваченої під вартою, до суду не надходило.

Ні обвинувачена, ні її захисник не навели суду підстав для зміни або скасування запобіжного заходу, тому клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України суд вважає за недоцільне при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 34, 176-178, 182, 183, 194, 217, 314-315, 334, 370-372 КПК України, суд, -

Ухвалив

Направити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України до Верховного суду, для вирішення питання про направлення даного кримінального провадження для розгляду за територіальною підсудністю.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Строк дії ухвали суду, в частині запобіжного заходу, 60 днів до 30.09.2023 включно.

Копію ухвали направити начальнику державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», для відома та виконання.

Ухвала, в частині запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. В іншій частині ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя