Київський апеляційний суд
Провадження № 11сс/824/6137/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 214, 303-309 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна - ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року,

за участіпрокурора ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги представника Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

В обґрунтування прийнятого рішення, слідчий суддя зазначив, що заява представника Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна ОСОБА_6 про можливе вчинення, на думку заявника, окремими суддями Гуляйпільського районного суду Запорізької області та працівниками правоохоронних органів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ст. 170, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 187, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 375 КК України, містить загальні відомості та суб`єктивну оцінку дій суддів і не містить викладу обставин вчинення кримінальних правопорушень, а її зміст фактично зводиться до непогодження з прийнятим судовим рішенням та процесуальними діями суддів. Відтак, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність і бездіяльності уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення за заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В апеляційній скарзі представник Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна - ОСОБА_6 просить поновити строк на оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нове рішенням, яким зобов`язати Генерального прокурора негайно, але не пізніше 24 годин, внести до Єдиного реєстру судових розслідувань відомості про вчинення суддею Гуляйпільського районного суду Запорізької області ОСОБА_13 та працівниками Гуляйпільського ВП Пологівського відділу в м. Гуляйполе (Запорізька область) кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ст. 170, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 382 КК України.

У заяві за № 22 від 22 червня 2021 року, яка була направлена до Офісу Генерального прокурора, були указані всі елементи та ознаки вчинених кримінальних правопорушень та наведені необхідні дані для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Посилаючись на вимоги ст. ст. 214, 303 КПК України, апелянт вважає, що при розгляді скарг на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчі судді повинні перевіряти виконання органом досудового розслідування вимог ст. 214 КПК України, не вдаючись на даному етапі до оцінки відомостей, що зазначені у такій заяві або повідомленні.

Порушуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, представник Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора ОСОБА_14 вказує на те, що цей строк пропущений Фондом із поважних причин, оскільки судове рішення було постановлене без участі представника скаржника, а копія ухвали отримана лише 05 жовтня 2021 року і в п`ятиденний термін оскарження, а саме - 08 жовтня 2021 року, подана апеляційна скарга.

У судове засідання суду апеляційної інстанції представник Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна ОСОБА_6 , який належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, не прибув, клопотання про відкладення розгляду не подав, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття представника Фонду не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який покладався на розсуд суду щодо вирішення клопотання про поновлення строку, разом з тим заперечував проти апеляційних вимог, вважаючи рішення слідчого судді законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали судового провадження за скаргою, обговоривши доводи клопотання і апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Апеляційну скаргу, яка містить клопотання про поновлення строку на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року представник Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна - ОСОБА_6 подав 11 жовтня 2021 року, тобто із пропуском установленого законом строку. Разом з тим, як вбачається з матеріалів судового провадження, представник Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна не був присутнім при постановленні оскаржуваного рішення, а копію ухвали отримав 05 жовтня 2021 року.

З метою забезпечення права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та з урахуванням доводів клопотання ОСОБА_6 , в обґрунтування поважності причини пропуску строку на оскарження, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити його клопотання та поновити строк.

Що стосується безпосередньо вимог апеляційної скарги представника Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна - ОСОБА_6 то колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 23 червня 2021 року засновником і президентом Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна ОСОБА_6 поштою направлено до Офісу Генерального прокурора на ім`я ОСОБА_15 заяву за № 22 від 22 червня 2021 року про кримінальні правопорушення, вчинені в тому числі суддею Гуляйпільського районного суду Запорізької області ОСОБА_13 та працівниками правоохоронних органів цього ж району за правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 109, ст. 170, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 187, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 375 КК України.

02 липня 2021 року ОСОБА_6 направив скаргу слідчому судді Печерського районного суду м. Києва, що надійшла до суду 08 липня 2021 року, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Генерального прокурора, зобов`язати внести до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою № 22 від 22 червня 2021 року про вчинені кримінальні правопорушення; повідомити у встановленому законом порядку і строк про початок кримінального провадження та про визначену підслідність.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що заява скаржника про можливе вчинення суддею Гуляйпільського районного суду Запорізької області ОСОБА_13 та працівниками правоохоронних органів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ст. 170, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 187, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 375 КК України, містить загальні відомості та суб`єктивну оцінку дій судді та не містить викладу обставин про вчинення кримінальних правопорушень. Зміст же заяви фактично зводиться до непогодження з прийнятими рішеннями та процесуальними діями судді ОСОБА_13 . Тому слідчий суддя дійшов висновку про відсутність і бездіяльності уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що викладені у цій заяві ОСОБА_6 .

Колегія суддів з такими висновками слідчого судді погоджується і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, положення ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантують право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в поряду, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Положення ст. 2 КПК України регламентують, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

На підставі п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр судових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Крім того, 11 червня 2020 року Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі №7-р/2020 за конституційним поданням 55 народних депутатів України, щодо відповідності Конституції України ст. 375 КК України. Вказаним рішенням ст. 375 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Таким чином, рішення Конституційного Суду України у даній справі породило юридичний факт - втрату чинності ст. 375 КК України, що у свою чергу виключає можливість правозастосування цієї норми.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 січня 2021 року (справа № 0306/7567/12, провадження № 13-73кс19) зазначила, що особу може бути піддано кримінальному переслідуванню виключно за діяння, яке визнано злочином за нормами КК, тоді як втрата чинності нормою Особливої частини КК означає, що передбачені нею дії або бездіяльність вже не містять ознак діяння, за яке цим Кодексом встановлювалася кримінальна відповідальність. Офіційна констатація невідповідності правової норми Конституції України анулює її юридичну силу, що за змістом є рівнозначним виключенню такої норми на законодавчому рівні. Отже, дія чи бездіяльність перестають вважатися злочином як на підставі закону про скасування кримінальної відповідальності, так і у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення про неконституційність норми КК, що встановлювала цю відповідальність.

Крім того, положення ч. 2 ст. 126 Конституції України визначають про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Це означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року № 8 втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № Я (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п. п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейський суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 22 червня 2021 року представник Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна ОСОБА_6 стверджував про скоєння суддею Гуляйпільського районного суду Запорізької області ОСОБА_13 та працівниками правоохоронних органів цього ж району кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ст. 170, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 187, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 375 КК України. Однак, колегія суддів вважає, що в цій заяві не наведено наявності ознак згаданих заявником кримінальних правопорушень та не описано конкретних дій, в тому числі судді ОСОБА_13 , які б могли свідчити про їх вчинення, а лише викладено дані, які стосуються прийнятого судового рішення від 02 червня 2021 року (справа № 315/833/21, провадження № 1-кс/315/206/21), з яким не погоджується ОСОБА_6 .

Отже, слідчий суддя в ухвалі від 21 липня 2021 року дійшов вірного висновку, що заява представника Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна ОСОБА_6 від 22 червня 2021 року не містить конкретних обставин щодо вчинення суддею Гуляйпільського районного суду Запорізької області ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, зазначених у заяві, що, в свою чергу, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень ст. 214 КПК України.

Крім того, колегією суддів встановлено, що за результатами розгляду заяви представника Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна ОСОБА_6 від 22 червня 2021 року за № 22, яка надійшла з Запорізької обласної прокуратури (вх. № 428зкп від 12 липня 2021 року та за № 439зкп від 16 липня 2021 року), куди першочергово була скерована з Офісу Генерального прокурора, начальником Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_16 02 серпня 2021 року за вих. № 428зкп/17-02-21 на ім`я президента Фонду надана відповідь щодо відсутності правових підстав для внесення відомостей щодо суддів Гуляйпільського районного суду Запорізької області до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки, як зазначено у цьому листі, зміст розглянутих заяв та доданих до них документів свідчить про те, що скаржник фактично не погоджується з ухваленими рішеннями суду та саме з цих мотивів просить розпочати кримінальне провадження відносно суддів Гуляйпільського районного суду Запорізької області, при цьому ані у заяві, ані в доданих до неї документах не зазначаються об`єктивні дані, які дійсно свідчать про ознаки злочинів.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи про те, що в заяві наведені достатні дані з посиланням на конкретні обставини, які доводять наявність в діях судді низки кримінальних правопорушень. При цьому зауважує, що, всупереч твердженням апелянта, слідчий суддя не вирішував питання, які можуть бути предметом судового розгляду у кримінальному провадженні або віднесені до компетенції слідчого, прокурора під час досудового розслідування, тобто не давав оцінку обґрунтованості заяви та не досліджував докази, а лише вивчив її зміст на предмет наявності відомостей саме про кримінальне правопорушення, які б підлягали внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву не набуває статусу цього документа і її подання на ім`я Генерального прокурора ОСОБА_15 не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в тому числі саме вказаною посадовою особою.

Оскільки висновки слідчого судді в ухвалі про відмову у задоволенні скарги представника Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна ОСОБА_6 ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження, тобто ухвала від 21 липня 2021 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, то апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання представника Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора ОСОБА_14 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги представника Таврійського благодійного фонду милосердя імені Нестора Махна ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4