ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року

м. Київ

Справа № 753/15394/19

Провадження № 51-1196 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003696,за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Черкаси, жителя

АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , згідно

зі ст. 89 КК раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 186 КК.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року засуджено:

ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна;

ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 162 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч. 1 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ст. 70 КК шляхом часткового складання покарань за сукупністю злочинів ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого не оскаржуються у касаційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінено в частині призначеного покарання та ухвалено вважати засудженими:

ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 162 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; за ч. 1 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки кожного і покладенням на них обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винуватими за встановлених та наведених судом обставин.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, що належить ОСОБА_9 , а саме автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 .

З цією метою, будучи організатором вчинення злочину, ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та особі, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, вступити з ним у злочинну змову щодо реалізації розробленого ним плану, на що останні погодились.

Згідно з розробленим ОСОБА_11 як організатором плану передбачалось, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та особа, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, здійснять напад на ОСОБА_9 , коли останній повернеться до місця мешкання, де заволодіють ключами та документами від автомобіля.

При цьому ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та особа, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, повинні були із застосуванням насильства знерухомити ОСОБА_9 , щоб останній не зміг завадити вчиненню злочину. В цей час ОСОБА_10 повинен був очікувати ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та невстановлену досудовим розслідуванням особу біля входу до під`їзду будинку, де мешкав ОСОБА_9

18 травня 2019 року, приблизно о 09 год. 50 хв., ОСОБА_10 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та особою, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, переслідуючи мету незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, з метою реалізації наведеного злочинного плану прибули до будинку АДРЕСА_3 , де мешкав ОСОБА_9 .

Після чого ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 та особою, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, діючи за вказівкою ОСОБА_12 , відповідно до розподілених останнім ролей, 18 травня 2019 року приблизно о 10 год. 58 хв. без перешкод потрапили до під`їзду за вказаною вище адресою, де мешкав ОСОБА_9 , та в подальшому безперешкодно піднялись на ліфті на 22 поверх та очікували останнього в загальному коридорі.

Того ж дня, приблизно о 11 год. 00 хв. біля вказаного під`їзду ОСОБА_9 припаркував свій автомобіль марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 і відразу попрямував до свого місця проживання.

Піднявшись на вказаний поверх за допомогою ліфта, ОСОБА_9 , не звертаючи свою увагу на осіб, які в той час перебували в загальному коридорі, направився до вхідних дверей своєї квартири. В цей час ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 та особою, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, діючи відповідно до заздалегідь розподілених ролей, підійшли до ОСОБА_9 і з метою подолання можливого опору з його боку, ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_7 та особою, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, завдали йому декілька ударів руками в область голови та тулубу, в результаті чого останній впав на підлогу, але продовжував чинити опір.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 та особою, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, розуміючи, що, перебуваючи у загальному коридорі, свій злочинний умисел не доведуть до кінця та можуть бути помічені мешканцями квартир вказаного поверху, проникли до квартири, де проживав ОСОБА_9 .

Далі особа, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи в квартирі, викрала ключі від автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 . Після чого безперешкодно вийшла на вулицю, підійшла до автомобіля марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, вартістю 339 820 грн, який був припаркований біля під`їзду буд. 12 по проспекту Григоренка у м. Києві, відкривши його ключами, привела двигун вказаного автомобіля у робочій стан та почала пересуватись на ньому, тим самим покинула місце вчинення злочину.

В цей час ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , дочекавшись, коли особа, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, залишить місце вчинення злочину на автомобілі потерпілого, покинули місце мешкання ОСОБА_9 , тим самими виконали усі організовані та передбачені злочинним планом ОСОБА_12 дії щодо незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_9 .

В подальшому особа, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, протиправно перегнала вищевказаний автомобіль марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, в Оболонський район м. Києва.

Крім того, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 та особою, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, всупереч волі власника житла, не маючи законних підстав, із застосуванням насильства, утримуючи силою потерпілого поруч із собою, скориставшись його ключами, відчинили вхідні двері до квартири АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_9 .

Після чого ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 та невстановленою досудовим розслідуванням особою зайшли до приміщення квартири, тим самим незаконно проникли до неї, при цьому затягнувши ОСОБА_9 та зв`язавши останньому руки скотчем.

Крім того, ОСОБА_13 18 травня 2019 року близько 17 год. 00 хв., знаходячись у квартирі АДРЕСА_4 , під час вчинення іншого злочину, діючи поза межами домовленості з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та особою, матеріали за підозрою якої у вчиненні злочину виділено в окреме провадження, діючи умисно, керуючись раптово виниклим умислом, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю власника, але за присутністю ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу заволодів майном потерпілого ОСОБА_9 , з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1266 грн 03 коп.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції (надалі - прокурор), посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Як зазначає прокурор, рішення суду апеляційної інстанції про звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі положень

ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим та невмотивованим. Крім того, вказує, що апеляційний суд, вийшовши за межі поданих апеляційних скарг, своє рішення не мотивував, не зазначив конкретних підстав для часткового задоволення апеляційних скарг сторони захисту, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки в апеляційних скаргах сторони захисту не ставилось питання про пом`якшення покарання обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та застосування положень ст. 75 КК. При цьому зазначає, що, звільняючи обвинувачених від відбування покарання з іспитовим строком, судом апеляційної інстанції не було враховано роль ОСОБА_6 , котрий визнаний винним в організації незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, тобто в тяжкому кримінальному правопорушенні. Також вказує, що ОСОБА_6 вину свою не визнав, раніше судимий за злочини проти власності, суспільно корисною працею на час скоєння кримінального правопорушення не займався. Крім того, апеляційним судом не було враховано й роль ОСОБА_7 , котрий визнаний винним судом, як співвиконавець незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, а також у незаконному проникненні до житла із застосуванням насильства та у відкритому викраденні чужого майна, тобто у вчиненні як тяжкого, так і нетяжких злочинів. Крім того, ОСОБА_7 вину визнав лише у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризувався. На думку прокурора, дані про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і їх суспільної небезпеки, обставини кримінального провадження не дають підстав для зміни вироку суду та застосування положень ст. 75 КК. Крім того вказує, що наявність в матеріалах справи розписки потерпілого про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_6 моральної та матеріальної шкоди в розмірі 70 000 грн та відсутність будь-яких претензій до обвинувачених також не давали суду достатніх підстав для звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням. Вказує на те, що всупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) апеляційний суд, змінивши вирок районного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в ухвалі не зазначив, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку суду в частині призначеного покарання.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити.

Засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора та просили ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги (ст. 433 КПК).

У пунктах 1, 2 ч. 1 і ч. 2 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.27, ч. 2 ст. 289 КК та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 186 КК, та кваліфікація їх дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються і не заперечуються.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно

до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції повинен відповідати вимогам ст. 419 КПК. Відповідно ж до вимог ч. 3 ст. 419 КПК при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Доводи касаційної скарги прокурора про застосування апеляційним судом закону, який не підлягав застосуванню, а саме положень ст. 75 КК, колегія суддів визнає обґрунтованими.

Згідно з приписами ст. 75 КК (у редакції, що діяла на час постановлення вироку у даному провадженні), якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання та вирішенні питання про звільнення від його відбування з випробуванням на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, а також вирішення питання про те, чи повинен обвинувачений його відбувати (п. 6 ч. 1 ст. 368 КПК), слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.

При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання, а також рішення щодо можливого звільнення від його відбування з випробуванням.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, котрий будучи раніше судимий за умисний корисливий злочин, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний злочин, свою вину не визнав, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює.

Водночас, врахувавши вказані обставини в їх сукупності та беручи до уваги те, що злочин вчинено ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб, роль останнього у вчиненні вказаного злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у мінімальному розмірі, яке передбачено санкцією ч. 3 ст. 27, ч. 2

ст. 289 КК, без конфіскації майна.

При цьому врахувавши, що ОСОБА_6 неодноразово змінював свою позицію, різними способами намагався уникнути кримінальної відповідальності, зокрема, спочатку намагався укласти угоду з прокурором про визнання винуватості з метою отримати умовний строк, пізніше шляхом зайняття кардинально протилежної позиції та перекладанням своєї вини та ролі у вчиненні злочину на людину, яка померла, суд першої інстанції зробив висновок, що обвинувачений ОСОБА_6 не мав наміру критично відноситися до своїх дій, робити із них відповідні висновки, а відповідно і виправлятися. Крім того, судом зазначено про те, що ОСОБА_6 злочин організував практично одразу після того, як був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 20 березня 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК, займаючи чітко виражену антисоціальну модель поведінки, вчинив новий, умисний, тяжкий злочин, тому враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції підстав для застосування до ОСОБА_6 положень

статей 69, 75 КК не вбачав.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, котрий в силу ст. 89 КК раніше не судимий, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст.186 КК не визнав,

а у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК, вину визнав, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження.

Врахувавши вказані обставини та беручи до уваги те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК, вчинено ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, роль останнього у вчиненні цього кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК без конфіскації майна та в межах санкцій ч. 2 ст. 162, ч. 1 ст. 186 КК.

З огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні трьох умисних злочинів, відповідних висновків із своєї злочинної поведінки не зробив, не покаявся у вчиненому, суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до нього положень статей 69, 75 КК.

Переглядаючи вирок за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , суд апеляційної інстанції змінив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та звільнив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

На обґрунтування рішення апеляційний суд послався на дані про особу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , конкретні обставини справи, обсяг пред`явленого обвинувачення останнім, думку потерпілого ОСОБА_9 , якому повністю відшкодована обвинуваченим ОСОБА_6 заподіяна матеріальна та моральна шкода в розмірі 70 000 грн. і який будь-яких претензій не має.

Крім того, посилаючись на те, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року за аналогічних дій та обставин особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, призначено покарання з застосуванням ст. 75 КК та вказуючи на дотримання принципу справедливості, суд апеляційної інстанції визнав за можливе, обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень призначити покарання із застосуванням положень ст.75 КК.

На думку колегії суддів касаційного суду, зазначені апеляційним судом обставини не вказують на наявність достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 положень ст. 75 КК, з огляду насамперед на тяжкість вчинених ними кримінальних правопорушень і конкретні обставини справи.

Зокрема, суд апеляційної інстанції достатньою мірою не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, котрий вину не визнав та конкретні обставини справи - вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, роль останнього у вчиненні вказаного злочину й те, що ОСОБА_6 , маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний злочин.

Зважаючи на викладене, надані під час касаційного розгляду засудженим ОСОБА_6 копії документів, а саме свідоцтва про шлюб, довідки про вагітність його дружини ОСОБА_16 та довідки з ТОВ «НО «Енергія» про його працевлаштування, не змінюють наведеного вище висновку щодо відсутності підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Також судом апеляційної інстанції не було враховано і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, котрий вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 186 КК, не визнав та конкретні обставини справи - вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК, за попередньою змовою групою осіб, роль останнього у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, суд апеляційної інстанції, всупереч приписам ст. 419 КПК, належним чином його не обґрунтував та не навів мотивів, із яких дійшов висновку про можливість їх виправлення без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Отже, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законута неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора - задоволенню.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати зазначене в цій постанові, та за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особу винних звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме - ст. 75 КК.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3