Справа № 521/8425/23
Номер провадження:1-кп/521/1348/23
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

05 червня 2023 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянув кримінальне провадження № 0000186 від 12.03.2023 року, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Світлодолинське Одеської області, громадянина України, який має неповну середню освіту, не працює, не одружений, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та який проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимий, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_3

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1.1.Судом проводився розгляд клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки.

1.2.Питання розглядалось за ініціативою обвинуваченого на стадії судового провадження.

2.Встановлені судом обставини із посиланням на докази.

2.1.Малиновським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК.

Обвинуваченням встановлено, що ОСОБА_3 у 2019 році, більш точного часу не встановлено, на СТО «Авалон», яке знаходиться на вул. Дальницькій в м. Одесі, де обвинувачений працював робочим, випадково знайшов серед речей кастет, який виготовлений промисловим способом і відноситься до категорії контактної холодної зброї ударно-дробильної дії. З вказаного часу, даний кастет ОСОБА_3 почав носити при собі без отримання передбаченого законом дозволу.

2.3.Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 263 КК, за кваліфікуючими ознаками носіння кастету без передбаченого законом дозволу.

3.Позиції сторін кримінального провадження.

3.1.Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні оголосив клопотання (заяву) про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК у зв`язку із зміною обстановки.

3.2.Прокурор в судовому засідання просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки вважав, що підстав для закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності не має, оскільки в особистості обвинуваченого не відбулись будь-які зміни які свідчать про зміну обстановки та про те, що вона перестала бути суспільно небезпечної.

4.Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали, положення закону яким керувався суд.

4.1.Суд вважає, що клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, а кримінальне провадження підлягає закриттю, з наступних підстав.

І.Доводи суду щодо закриття провадження.

4.2.Право суду, закривати кримінальне провадження на будь-якій стадії судового провадження, передбачено ч. 4 ст. 286, ст. ст. 314, 350 КПК.

4.3.Обвинувачений ОСОБА_3 відповідно до ст. 12 КК обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК, який відноситься до категорії нетяжких злочинів.

4.4.Стаття 48 КК, надає можливість серед іншого звільнити особу від кримінальної відповідальності, у випадку коли особа перестала бути суспільно небезпечною.

4.5.Судом встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться у віці 23 років. Закінчив лише 9 класів загально-освітньої школи. Навчався у технікуму на спеціальність муляр-штукатур, однак навчання не закінчив. Почав працювати з 17-18 років на СТО муляром. В подальшому змінив роботу і в теперішній час працює водієм таксі. Взяв в оренду транспортний засіб із правом викупу і щомісяця сплачує певну суму на виконання зобов`язань. Не одружений. В теперішній час намагається займатись розвитком ідей, які пов`язані із можливістю отримання нових джерел доходів. Раніше до кримінальної і адміністративної відповідальності не притягувався.

4.6.Під час допиту ОСОБА_3 судом встановлено, що він незважаючи на сувору життєву школу, у глибині душі залишається ще дитиною. Обставини події правопорушення сприймає досить не розумно, дійсно як дитина, а не доросла людина. До кінця не розуміє всіх негативних наслідків зберігання забороненого предмету холодної зброї. Таке відношення очевидно пов`язано з відсутністю належної освіти та виховання молодої людини. Виховувала обвинуваченого фактично лише мати. Батька свого він бачив два рази у житті. Мати дуже часто кричала та застосовувала фізичну силу до ОСОБА_3 у зв`язку із поганим навчанням. Вітчим не займався його вихованням. У нього є рідний, молодший брат, якого мати народила від вітчима.

4.7.У ОСОБА_3 створились дивні відносини із сім`єю, при яких він майже не спілкується з матір`ю та молодшим братом. Сімейних традицій очевидно не створено. Він не знає жодної дати народження рідної людини. Знає лише приблизний вік. Під час спогадів про матір та сім`ю в нього більше превалюють негативні асоціації та спогади, що має вираз у його висловлюваннях та передачі обставин життя. Очевидних теплих згадок про родину у нього нажаль не має.

4.8.Висловлювання обвинуваченого, передача ним інформації минулого та здатність до комунікації показують малорозвинутість. На фоні прекрасної працьовитості та досить високої мотивації заробляти більше коштів на життя, ОСОБА_3 не намагається розвивати свій внутрішній світ та інтелектуальні здібності, що як відомо досить сильно знаходиться у залежності із майбутньої можливістю заробляти кошти. Тобто його бачення заробітку обмежується його неповною середньою освітою.

4.9.Описуючи характеристики обвинуваченого, необхідно зазначити, що для ОСОБА_3 знаходження кастету у бардачку автомобіля не є забороненою дією. Щонайменше допоки про такий факт не стало відомо органам правопорядку. Його розвиток не дає йому належної думки про небезпеку таких дій. Так він розуміє, що це предмет за допомогою якого можливо спричинити непоправну шкоду здоров`ю іншої людини. Разом з тим, не можливо уявити собі, що він здатний на такі незаконні дії, оскільки властивості його розуму та поведінки, в тому числі під час дачі показів у суді показують відсутність здатності до спричинення будь-якій людині зла. Кожний поспілкувавшись з обвинуваченим, переконаний, прийме для себе саме таке рішення.

4.10.Суд враховує також обставини придбання вказаного забороненого предмета, які очевидно є випадковістю, аніж умисними та цілеспрямованими діями. Так, вказаний предмет він вперше побачив на СТО «Авалон» де працював муляром. Один з власників транспортного засобу, просто залишив його серед інших речей. Коли з іншими робітниками він обговорював вказану річ, вирішив взяти її собі. При цьому не маючи конкретної мети використання такого предмету. Вважав кастет звичайним предметом ударної дії. Зберігав кастет протягом приблизно 3-4 років, і навіть забув про його існування. Так він переклав його з одного автомобіля в інший, коли змінював роботу рік тому. Натомість кожний може пригадати у своєму житті, аналогічні дії, які більше є механічними аніж розумно доцільними. Перекладаючи з одного автомобіля в інший деякі речі, які ми не використовувала більшу частину життя, ми думаємо, що це колись знадобиться. Іноді життя вже закінчується, а такі речі так і не знадобились.

4.11.Тобто сприймаючи ізольованим той факт, що ОСОБА_3 будучи особою, яка ніколи не притягалась до кримінальної відповідальності, в силу нерозуміння суспільних відносин у галузі охорони громадського порядку та недопустимості неконтрольованого обігу холодної зброї, ми бачимо більше нерозумні, хоча і умисні дії, ніж навмисне бажання завдати шкоди існуючим суспільним відносинам. ОСОБА_3 не є членом будь-якого угруповання та не знаходиться під пильною увагою поліції як особа схильна до вчинення правопорушень. Він не вештається по місту без будь-якої справи та не нудьгує проводячи нерозумно свій час. Молода людина намагається чесно працювати та розвиватись настільки, наскільки йому дозволяє його уява та мислення. Випадкова ситуація із виявленням у транспортному засобі кастету, не створює про нього думку злочинця.

4.12.Таким чином, обставини встановлені судом свідчать про той факт, що ОСОБА_3 на даний час, після виявлення правопорушення, втратив суспільну небезпеку як особистість. Сам зміст правопорушення на фоні особистості його як людини показують про втрату суспільної небезпеки. Відповідно суд вважає, що ОСОБА_3 є особою, яка не представляє для суспільства суспільної небезпеки.

4.13.На думку суду звільнення особи від кримінальної відповідальності у даному випадку є необхідним заходом, ще і тому, оскільки будь-який вирок за юридичними наслідками лише погіршить біографію людини, яка у молодому віці очевидно помилилась в оцінці суспільних відносин. І за вказану помилку може понести занадто суворе покарання, ніж заслуговує. Знаходження певний час під кримінальною відповідальністю також було достатнім моральним покаранням для раніше не судимого ОСОБА_3 . Перебування у стані очікування вироку за вказаним провадженням також є суттєвим покаранням.

4.14.Оскільки у 23 роки, свідоме життя лише починається, для молодої людини вже існуючий досвід кримінальної відповідальності буде належним уроком на майбутнє, який буде наглядно показувати необхідність дотримуватись завжди існуючих правил поведінки та вимог законів. Окрім того, держава отримає не раніше судиму особу, ображену на державу, навколишній світ та оточуючих його людей, а людину, яка чесно працює і намагається зайняти своє місце у суспільстві, яка як і всі допускає життєві помилки.

4.15.Відповідно суд вважає, що ОСОБА_3 перестав бути суспільно небезпечним, що відповідає вимогам ст. 48 КК і надає право суду на закриття кримінального провадження.

ІІ. Оцінка доводів прокурора.

4.16.Даючи оцінку доводам прокурора, під час виступу, судом встановлено наступне.

4.17.За загальною думкою, яка ґрунтується на позиції Верховного Суду, особа може бути визнана такою, що перестала бути суспільно небезпечною у разі коли вона сама або обстановка навколо неї зазнає таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового злочину. Такі зміни умов життєдіяльності особи повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально карних діянь. Далі приводяться приклади: призов на військову службу, зміна постійного місця проживання і розірвання зв?язків із кримінальним оточенням, тяжка хвороба або нещасний випадок, унаслідок якого особа стала інвалідом, тощо.

4.18.Однак вказані висновки очевидно є узагальненими, які не мають жодних індивідуальних ознак і повинні враховуватись судами лише як напрямками діяльності, певний горизонт правової думки. Натомість не можливо бездумно та без врахування особливостей конкретної людини застосовувати такі підходи до вирішення вказаного питання.

4.19.Якщо у даному випадку людина не призвана до лав ЗСУ, та не змінила місце проживання і не захворіла на тяжку хворобу, не можна вважати її такою, що не має підстав для звільнення від кримінальної відповідальності. Більше того, іноді призов до ЗСУ може призвести людину до вчинення нових правопорушень, або навпаки, зміна місця проживання і призведе до вчинення нового правопорушення. Тобто такі узагальнюючи категорії не можуть тлумачитись ізольовано від фактичних обставин. Це лише певні приклади, на підставі яких правозастосовувачі можуть бути орієнтовані на відповідні обставини для закриття провадження. Так само не можливо розраховувати, що лише хвороба, може надати правосуддю такі умови, які свідчать про втрату особою суспільної небезпечності. У такому випадку, українське суспільство нічим не відрізняється від радянської системи поглядів, коли особу можливо було звільнити від кримінальної відповідальності, лише коли він вже скоро відійде «в місця, які розташовані набагато далі ніж найдальші табори». Безумовно існуюча система цінностей в українському правосудді, дозволяє зробити висновки про існування принципів і засад, які забезпечують у кримінальному провадженні верховенство права незалежно від впливу традицій і думок радянської спадщини.

4.20.Необхідно зазначити, що індивідуальними особливостями даної справи, як зазначено вище, є сама людина обвинувачений, який не є злочинцем, в розумінні закону та навіть звичайної людської логіки. ОСОБА_3 є звичайною малоосвіченою людиною, яка не здатна зрозуміти складні юридичні метаморфози, які оголошені прокурором. Для нього це не має такого видатного значення «порушення закону» як для будь-якого юриста. В його розумінні це дія, що пов`язана із роботою на СТО, де на очі потрапив цікавий предмет. Взяття у власність такого предмету, не значить вчинити злочин але значить похизуватись наявністю такого предмету перед іншими. Безумовно не знання закону не виправдовує дії обвинуваченого. Однак така картина подій повинна суттєво впливати на застосування кримінальних санкцій до особи. Оскільки Кримінальний Кодекс є дуже консервативним та таким, що не відповідає сучасним умовам життя, єдиним засобом до профілактики дій обвинуваченого нажаль є покарання. Застосування будь-якого покарання до обвинуваченого є не тільки не справедливим але й таким, що позбавляє кримінальну політику держави здорового глузду.

4.21.Не погоджуючись з думкою прокурора, суд зазначає, що обвинувачений не має кримінального минулого, не є частиною будь-якого кримінального середовища, а тому йому і не потрібно змінювати місце проживання. Він звичайний робітник, який намагається якісно змінити своє життя, при наявних умовах свого інтелектуального розвитку.

4.22.Суд не погоджується також, з тим що існуюча норма ст. 48 КК, пов`язана з обставинами, які повинні істотно змінитись, що і буде підставою для звільнення від кримінальної відповідальності. Думаю, що головним серед будь-яких обставин повинна бути «людина» з притаманними тільки їй індивідуальними рисами особистості (характеру, темпераменту, умов життя), які так чи інакше впливають на подальший розвиток подій у вказаному провадженні, і які дійсно можуть впливати на зміст підстав для звільнення від кримінальної відповідальності. Наприклад слідчий склавши обвинувальний акт і направивши його до суду, міг і не побачити в характеристиках особи таких ознак, які свідчать про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності. Тобто можливо існування такої конструкції, коли орган обвинувачення не дослідив або не уважно дослідив особистість обвинуваченого, що було в подальшому усунуто у суді. Не можна у такому випадку відкидати наявність обставин, які свідчать про втрату суспільної небезпеки особою, внаслідок існування (або встановлення існування) таких подій у житті особи, які показують можливість більш м`якого відношення до особи, яка вчинила правопорушення.

4.23.Твердження про те, що ОСОБА_3 здатний вчинити нове правопорушення, при умові менш суворих наслідків від держави, так саме є припущенням як і твердження про невчинення нового кримінального правопорушення у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності. Якщо б ми могли знати майбутнє, ми ухвалювали ідеальні судові рішення. Однак ніхто не може знати майбутнього. І кожний суб`єкт права виходить із власних переконань, які ґрунтуються не скільки на обізнаності у справі, скільки на вихованні, інтелектуальному розвитку, досвіді як життєвому так і юридичному власне, кожного правозастосовувача.

4.24.Для мене ніколи не було дилеми у вирішені питання довіри чи не довіри до особи яка притягується до кримінальної відповідальності, при умові рівнозначних факторів таких обставин, що можуть схилитись як на одну сторону так і на іншу. На моє переконання правосуддя вимагає довіри до таких осіб. «Основне правило, на якому повинно ґрунтуватись кримінальне правосуддя, завжди залишається одним і тим же: довіра вище підозри!».

4.25.Таким чином, приймаючи рішення я виходив не з узагальненої практики Верховного Суду, яка більше нагадує мертвий шаблон, мертвого закону, а з тих обставин які встановив безпосередньо в судовому засіданні. Вважаю, що досліджуючи особистість ОСОБА_3 не можливо прийти до думки, що він є суспільно небезпечним, що він здатний в майбутньому вчинити нове правопорушення та головне, що він заслуговує саме на таку державну реакцію, яку пропонує прокурор у вигляді будь-якого покарання.

4.26.На моє переконання він заслуговує на звільнення від кримінальної відповідальності з підстав зазначених вище в ухвалі, що і буде належною і справедливою реакцією держави на таке правопорушення.

4.27.У випадку не згоди із думкою суду, кожний може перевірити таку правову позицію, поспілкувавшись з обвинуваченим.

4.28.Постановляючи ухвалу, суд керується ст. 48 КК, ст. ст. 284, 350, 372 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки суду.

1.1.Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

1.2.Закрити кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 263 КК, на підставі ст. 48 КК та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, в зв`язку із зміною обстановки, а саме оскільки особа перестала бути суспільно небезпечною.

2.Набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

2.1.Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

2.2.Ухвала суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано.

2.3.Ухвала суду про закриття кримінального провадження, може бути оскаржена, через суд, який ухвалив судове рішення, протягом семи днів з дня її оголошення.

С У Д Д Я: ОСОБА_1