1Справа № 335/3335/23 1-кп/335/572/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисник адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду за адресою: вул. Перемоги, 107-Б, м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000376 від 10 березня 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, не маючого на утриманні будь-яких осіб, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 10.03.2023 приблизно о 06:30 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та розуміючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись за адресою м. Запоріжжя, вул. Патріотична, біля буд. 60, підійшов до автомобіля марки «Nissan Leaf», в кузові червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та скориставшись тим, що вказаний автомобіль відчинений, шляхом вільного доступу, проник до багажного відділення звідки викрав папку з особистими документами, які матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_6 не представляють та самокат чорного кольору, вартість якого становить 2139,35 гривень.

Після чого, ОСОБА_4 , утримуючи при собі вищевказане майно, зник з місця скоєння кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 2139,35 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі. Зазначав, що він приблизно 2-3 місяці назад він повертався від свого товариша до себе додому. Під час того як він проходив повз двір біля будинку АДРЕСА_2 , то побачив, що в автомобілі, марки якого він не пам`ятає, червоного кольору були відкриті двері. В цей час у нього виник умисел на викрадення речей з цього автомобілю. Для цього він відкрив дверцята багажного відділення, з якого дістав папку з паперами та самокат чорного кольору. Вказані речі забрав до себе в квартиру. На наступний день, зранку, зрозумів, що накоїв та хотів повернути речі. Затим пішов до того місця, де стояв автомобіль. На той час біля автомобіля червоного кольору перебував чоловік та жінка з дитиною. Він підійшов до них та повідомив, що забрав їх речі, які готовий повернути. Потім пішов до своєї квартири щоб винести папку з документами та самокат. Коли повертався, то вже на місці перебували співробітники поліції, яким він все відразу розказав та передав речі. Потерпілі будь-яких претензій до нього не виказували та не просили сплати кошти.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 , який не оспорював фактичні обставини справи, повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у вчиненому, дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в сховище, вчинена в умовах воєнного стану.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про його відкладення не надали. Потерпілою було надано письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, в яких вона вказала на те, що будь-яких претензій до обвинуваченого не має, матеріальну шкоду їй відшкодовано, просила призначити покарання на розсуд суду.

Згідно ст. 325 КПК України кримінальне провадження розглянуто без їх участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження; ставлення обвинуваченого до вчиненого - вину визнав повністю, щиро кається у вчиненому; активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працевлаштований, але має тимчасові заробітки, дохід від робіт за наймом складає приблизно 9000 грн., має зареєстроване місце проживання, неодружений, немає на утриманні будь-яких осіб, раніше не судимий, відшкодував матеріальну шкоду потерпілій шляхом повернення майна.

Також суд враховує, позицію сторони обвинувачення та потерпілої щодо необхідної міри покарання.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому, оскільки обвинувачений у судовому засіданні визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого, осуд своєї поведінки та доклав зусиль для виправлення ситуації шляхом відшкодування завданих потерпілій ним збитків; активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе при застосуванні до нього покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України.

Разом з тим, враховуючи дані особи обвинуваченого ОСОБА_4 , той факт, що він провину свою визнав та розкаявся, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обставин, які б його обтяжували, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, та інші обставини справи, суд вважає що його можливо звільнити від покарання з випробуванням в силу ст.75 КК України.

У випадку застосування ст.76 КК України до обвинуваченого, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого обов`язки, передбачені ч.ч.1,3 ст.76 КК України.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обтяжуючих вину обставини, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе при застосуванні до нього покарання пов`язаного з позбавленням волі і звільнення його від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, з урахуванням обставин кримінального правопорушення і даних про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, але в мінімальних межах санкції інкримінованої йому статті Кримінального кодексу, із застосуванням ст. ст. 75,76 КК України і вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових правопорушень.

Цивільні позови в даному кримінальному провадженні не заявлялися.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати перед судом не порушувалося.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався, клопотань щодо його обрання до набрання вироком законної сили не надходило. За таких обставин, суд не вбачає підстав і потреби в застосовуванні відносно нього запобіжного заходу на цій стадії судового розгляду.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373-374, 376, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно п. 1 та п.2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази:

- самокат в корпусі чорного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до розписки, - залишити в користуванні останньої як власника;

- 2 СПУ, які упаковано у спецпакет WAR1197865; один слід структури матеріалу, який упаковано у спецпакет WAR0086661; мікрочастка, яку упаковано в паперовий конверт, які передані на зберігання до камери схову речових доказів ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, - знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції - Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1