Єдиний унікальний № 501/2307/22
Провадження № 1-кп/501/95/23
У Х В А Л А

08 травня 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеського району Одеської області кримінальне провадження за №0000166 від 28 лютого 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, одруженого, який працює електромонтером ТОВ «Ілкомсвіт», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115 та ст. 128 КК України, за таких обставин.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25 лютого 2022 року № 28, сержанта ОСОБА_10 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду головного сержанта - командира 1-го відділення охорони 1-го взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

Проходячи військову службу, сержант ОСОБА_10 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Діючи в порушення вищезазначених вимог законодавства, сержант ОСОБА_10 вчинив злочини за таких обставин.

За бойовим розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з дислокацією у АДРЕСА_3 ) від 26 лютого 2022 року № 1 сержант ОСОБА_10 призначений на бойове чергування по забезпеченню оборони ІНФОРМАЦІЯ_3 починаючи з 18.00 год. 27 лютого 2022 року до 08.00 год. 28 лютого 2022 року, перед яким останнього проінструктовано про порядок проходження військової служби та про заходи безпеки при поводженні зі зброєю.

27 лютого 2022 року за відомостями про закріплення зброї за особовим складом, ОСОБА_10 отримано на бойове чергування нарізну автоматичну вогнепальну зброю - 5,45 мм автомат АК-74 № НОМЕР_1 та набої до неї.

Проте, ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді головного сержанта - командира 1-го відділення охорони 1-го взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому звані «сержант», у порушення вимог ст. ст. 9, 11,16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 27 лютого 2022 року, о 21.30 год., перебуваючи на бойовому чергуванні по забезпеченню оборони ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , а саме неподалік центрального входу у вказану будівлю центру комплектування, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до водія ОСОБА_11 , маючи намір на позбавлення життя ОСОБА_11 способом, небезпечним для життя багатьох осіб та усвідомлюючи, що поряд із водієм ОСОБА_11 у автомобілі «Toyota Avensis Verso», номерний знак НОМЕР_2 , на пасажирському передньому сидінні праворуч від водія перебуває ОСОБА_12 , а позаду на задньому пасажирському сидінні посередині - ОСОБА_13 , і вказані дії відбуваються у населеному пункті, за відсутності як реальної, так і уявної загрози життю та здоров`ю його, інших військовослужбовців і цивільних осіб та захоплення об`єкта, що охороняється, здійснив один прицільний постріл із ввіреного йому для службового користування 5,45 мм автомата АК-74 № НОМЕР_1 у водія автомобіля «Toyota Avensis Verso», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , і спричинив внаслідок наскрізного вильоту кулі з голови ОСОБА_11 вогнепальне поранення ОСОБА_13 , яка перебувала на задньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, який зупинили інші військовослужбовці на проїжджій частині дороги біля вказаного центру комплектування, чим вчинив вбивство, способом небезпечним для життя багатьох осіб, та заподіяв ОСОБА_11 тілесне ушкодження, у вигляді одного вогнепального наскрізного кульового поранення голови і шиї з багатоуламковими переломами кісток обличчя, кісток основи і склепіння черепа та першого-другого шийних хребців з ушкодженнями твердої і м`яких мозкових оболонок головного мозку (мозочка і стовбурового відділу) та початкового відділу шийного відділу, з розтрощенням зазначених відділів головного мозку І спинного мозку, внаслідок якого настала смерть останнього.

27 лютого 2022 року о 21.30 год., перебуваючи на бойовому чергуванні по забезпеченню оборони ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , а саме неподалік центрального входу у вказану будівлі центру комплектування, посягаючи на життя водія ОСОБА_11 при вищевикладених обставинах та у спосіб, небезпечний для життя багатьох осіб, через власну необережність, діючи із кримінально протиправною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховував на їх відвернення, усвідомлюючи, що поряд із водієм ОСОБА_11 у автомобілі «Toyota Avensis Verso», номерний знак НОМЕР_2 , на пасажирському передньому сидінні праворуч від водія перебуває ОСОБА_12 , а позаду на задньому пасажирському сидінні посередині - ОСОБА_13 , і вказані дії відбуваються у населеному пункті, пострілом із ввіреного йому для службового користування 5,45 мм автомата АК-74 № НОМЕР_1 заподіяв ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді вогнепального сліпого поранення лівої кисті з відкритим переломом 4-ої п`ясної кістки та частковим пошкодженням сухожилля розгинача 4-го пальця, яка в момент перебувала на задньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, який зупинили інші військовослужбовці на проїжджій частині дороги біля вказаного центру комплектування.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за:

п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України - умисне вбивство способом, небезпечним для життя багатьох осіб,

ст. 128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 червня 2023 року.

Прокурор ОСОБА_5 в порядку ч. 1 ст. 331 КПК України звернувся до суду з клопотанням про продовження строку обраного обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи обґрунтованістю обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також наявністю передбачених ст. 177 КПК України ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти зазначеним ризикам.

В судовому засіданні прокурор, потерпілі та їх представник підтримали клопотання, захисник та обвинувачений проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, про які йдеться у клопотанні. Захисник ОСОБА_6 просила змінити запобіжний захід ОСОБА_10 на цілодобовий домашній арешт.

Дослідивши матеріали судової справи та клопотання прокурора, вислухавши сторін кримінального провадження, потерпілих та їх представника, суд доходить таких висновків.

Умови застосування запобіжного заходу передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, відповідно до якої суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання буде встановлено:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перелік доказів, зазначений у реєстрі матеріалів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, а також докази, досліджені під час судового розгляду, дають підстави для висновку про обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ст. 128 КК України.

Крім того, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики, на які посилається прокурор, а саме, що обвинувачений може:

переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, ОСОБА_10 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, яке є особливо тяжким та за вчинення якого кримінальним законом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. З цих підстав обвинувачений, розуміючи можливість, у разі визнання його винним, призначення йому покарання аж до довічного позбавлення волі, може вчинити спроби переховування від суду. Судом також береться до уваги, що обвинувачений не одружений, неповнолітніх дітей не має, має постійне місце роботи. Однак суд не вбачає яких-небудь обставин, які б реально перешкоджали спробам обвинуваченого ухилитись від суду. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства,

незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що свідки є військовослужбовцями, які в останній час несли службу разом із ним та ймовірно підтримують дружні товариські стосунки, у зв`язку із чим ОСОБА_10 може вчиняти незаконний вплив на них. Зазначені свідки на цей час не допитані.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого, свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин обвинувачений, якому відомі відомості про особи свідків, в тому числі під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та з обвинувального акту, може вчиняти незаконний вплив на них, а саме спроби схилити їх до надання неправдивих, вигідних для себе, показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Суд вважає, що заявлені прокурором ризики перешкоджання з боку обвинуваченого кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України) та ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), на думку суду, є абстрактними, не мають доказового підґрунтя, оскільки у суду відсутні будь-які фактичні дані, які б підтверджували реальне існування цих ризиків.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи вищевикладене, клопотання прокурора обґрунтоване та підлягає задоволенню, клопотання сторони захисту про зміну обраного обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, задоволенню не підлягає.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу, крім наявності вищезазначених ризиків, суд на підставі наданих матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність роботи, відсутність судимостей у обвинуваченого , а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини .

З тих самих підстав суд вважає за неможливе застосувати до обвинуваченого більш м`які запобіжні заходи - домашній арешт, заставу, особисту поруку або особисте зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (п. 1), щодо злочину, який спричинив загибель людини (п. 2).

З огляду на зміст обвинувачення ОСОБА_10 , суд вважає за необхідне не визначати йому заставу, як альтернативний запобіжний захід, на підставі п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 196-197, 331, 370-372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06 липня 2023 року, включно.

Не визначати обвинуваченому заставу, як альтернативний запобіжний захід, на підставі п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

У клопотанні захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Копії ухвали після її оголошення негайно надіслати обвинуваченому, прокурору та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3