Єдиний унікальний номер справи 185/4714/22
Провадження № 1-кп/185/212/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду м.Павлограда Дніпропетровської області в період воєнного стану у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 від 23.05.2022 року, з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пилипи Деражнянського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, стрільця-санітара 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.402, ч.4 ст.405 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді стрільця-санітара 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 18.00 годині 16 травня 2022 року, перебуваючи в пункті збору особового складу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , отримавши законний усний наказ свого прямого начальника - головного сержанта 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_8 вибути до місця виконання завдань за призначенням військової частини НОМЕР_1 до населеного пункту АДРЕСА_3 та забезпечити успішне виконання поставленого завдання підрозділу, відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 , 23 травня 2022 року близько 15.40 годині, перебуваючи у місці тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст.ст. 3, 17, 28, 29, 65, 68 Конституції України, п.п. 1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 28-33, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, будучи невдоволеним виконанням обов`язків з військової служби своїм начальником за військовим званням офіцером відділення з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодшим лейтенантом ОСОБА_9 та начальником за військовим званням та посадою заступником командира 3 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_10 , вчинив погрозу вбивством щодо начальників, потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що виразилось у погрозі вбивством з застосуванням гранати РГН, яка знаходилась у руках обвинуваченого ОСОБА_3 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані:

-за ч.4 ст.402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, за епізодом невиконання 16.05.2022 року наказу старшого сержанта ОСОБА_8 ;

-за ч.4 ст.405 КК України, як погроза вбивством начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинені в умовах воєнного стану, - за епізодом вчинення 23.05.2022 року погрози вбивства начальників, потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10

13.06.2023 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468-470, 472, 473 КПК України, яка була надана в судове засідання.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість в повному обсязі у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.402, ч.4 ст.405 КК України, активно сприяв розкриттю злочину, щиро кається.

Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому за ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за ч.4 ст.405 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. За сукупністю кримінальних правопорушень за ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити обвинуваченому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, замінивши на підставі ст.62 КК України покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк на 2 (два) роки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень, що йому інкриміновані, у вчиненому щиро розкаявся. Йому цілком зрозумілі його права, передбачені ч.4 ст.474 КПК України, а також те, що внаслідок укладення та затвердження угоди про визнання винуватості він буде обмежений в праві оскарження вироку згідно із положеннями ст.ст.394, 424 КПК України. Він повністю розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди судом. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, необумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

Прокурор просив затвердити укладену з обвинуваченим угоду про визнання винуватості та ухвалити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_3 з призначенням йому покарання узгодженого сторонами в угоді.

Захисник також наполягав на затвердженні укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, оскільки укладений акт відповідає діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.

Потерпілі підтвердили свою згоду, викладену в письмовій формі, щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.402, ч.4 ст.405 КК України, які згідно ст.12 КК України, є тяжкими злочинами. Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надали письмові згоди прокурору на укладення угоди та надали суду письмові заяви, в яких підтвердили свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

При цьому судом з`ясовано, що усі сторони кримінального провадження, зокрема і обвинувачений ОСОБА_3 розуміють, що відповідно до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст.474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Обставинами, відповідно до вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Що стосується особи обвинуваченого, то суд враховує, що він є військовослужбовцем, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, раніше несудимий, його вік, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та непрацездатних батьків, за місцем проживання характеризується позитивно, має подяки від сільської ради та за місцем роботи.

Згідно статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Положеннями ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення в редакції статті, що діяла на момент інкримінованих обвинуваченому подій.

Враховуючи кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, саме те, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду визнав свою вину, щиро покаявся у вчиненому та висловив жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, співпрацював зі слідством, та з урахуванням особи винного, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні дитину та батьків, а також враховуючи індивідуальні особливості вказаного діяння, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, ставлення особи до своїх дій, то суд вважає необхідним призначити обвинуваченому основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.402 КК із застосуванням ст..69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік та ч.4 ст.405 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, та визначити остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за сукупністю злочинів за ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, що запропоновано сторонами угоди.

Стаття 62 КК України передбачає, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 13.06.2023 року, яка укладена між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та обвинуваченим у цьому провадженні, ОСОБА_3 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 , і призначення обвинуваченому ОСОБА_3 остаточного узгодженого сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, замінивши на підставі ст.62 КК України покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 2 (два) роки.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та буде справедливим, і не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи». Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Застосований запобіжний захід стосовно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою на гауптвахті до набрання вироком законної сили не підлягає змінам.

Під час проведення досудового розслідування проводились судова вибухова-технічна експертиза вартістю 1372.96 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 1372.96 гривень.

Речові докази в кримінальному провадженні під час проведення експертизи знищені.

Цивільні позови не заявлені.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 13 червня 2023 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , та обвинуваченим у цьому провадженні, ОСОБА_3 , в присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, що внесене в ЄРДР за № 0000143 від 23.05.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.402, ч.4 ст.405 КК України.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.402, ч.4 ст.405 КК України, та призначити узгоджене сторонам покарання:

- за ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч.4 ст.405 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.62 КК України ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки замінити на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити обраний тримання під вартою на гауптвахті.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 23.05.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 1372.96 гривень.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4, ч.6, ч.7 ст.474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1