Справа № 464/4460/22
пр.№ 1-кп/464/41/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000800 від 26.09.2022 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, із середньою спеціальною (професійно-технічною) освітою, не працюючого, без місця реєстрації та проживання, раніше судимого, востаннє 23.03.2023 Франківським районним судом м. Львова за ст. 390-1, ст.71 КК України до арешту на строк 4 місяці, -

у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_3 , 18.09.2022, близько 11:40 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Напої Тютюн», що по вул. Стрийська, 47 у м. Львові, де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, повторно, відкрито викрав із вказаного приміщення пляшку віскі «Шотл Ханкі Банністер бленд», «NEW DESIGN ORIGINAK», ємкістю 0,5 л., вартістю 356 грн. 90 коп. без ПДВ, яку взяв з полиці магазину та заховав під куртку, однак під час цього був виявлений працівником магазину, та незважаючи на це, втік з місця вчинення кримінального правопорушення із викраденим майном та в подальшому розпорядився таким на власний розсуд, заподіявши потерпілому ФОП ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 356 грн. 90 коп.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, як цього вимагає стаття 337 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та висловив із цього приводу жаль. Повідомив суду, що час від часу підробляв, працюючи на будові у смт. Щирець, що знаходиться у Львівському районі Львівської області, де і проживав у будівельному вагончику. Зі слів обвинуваченого, у вересні 2022 року орієнтовно о 12 год. дня він зайшов до магазину «Напої Тютюн» по вул. Стрийській у м. Львові та взяв пляшку алкоголю. Умисел виник після того, як він зайшов у приміщення магазину. Повідомив, що був викритий продавцем, а коли це зрозумів, то почав втікати. Викрадену пляшку алкоголю він продав за 150 грн. та купив собі на ці гроші продукти харчування. Додатково зазначив, що є безхатьком, оскільки частку в належній йому на праві власності квартирі подарував родичам, які в подальшому вигнали його та зняли з реєстрації; перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки втратив роботу та не може працевлаштуватись через наявність судимості. У скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Свідок (допитана у судовому засіданні 01.03.2023) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомила, що із обвинуваченим ОСОБА_3 знайома не була. Працює продавчинею у магазині «Напої Тютюн», що знаходиться по вул. Стрийській у м. Львові. Розповіла, що у вересні 2022 року в дообідній час обвинувачений зайшов до магазину «Напої Тютюн». Свідок бачила, як він стояв біля прилавку із алкогольними напоями. Вона розраховувала клієнта на касі, повернулась і побачила як обвинувачений щось ховав під куртку. Перебуваючи на відстані близько 3 метрів від прилавка, вона крикнула « ОСОБА_7 !» і почала бігти за обвинуваченим. Обвинувачений на це жодним чином не відреагував та продовжив йти в тому ж темпі, із приміщення магазину різко не вибігав. Вона повідомила суду, що відстань від прилавка із алкоголем до дверей становить 2-3 метри. Припускає, що обвинувачений зрозумів, що він викритий, оскільки бачив, що окрім нього в магазині був ще один покупець та не міг не чути її крику, оскільки перебував на відстані близько 3 метрів від неї. Свідок вибігла на вулицю, однак наздогнати обвинуваченого не змогла. Пізніше вона виявила нестачу віскі « ОСОБА_8 ».

Наведені вище показання обвинуваченого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6 повністю узгоджуються із дослідженими у судовому засіданні відеозаписами із місця події, які зафіксовані на оптичному електронному носії (DVD-R, копакт-диск; а.с.43). Так, із відеозапису вбачається, що 18.09.2022 року ОСОБА_3 , перебуваючи у магазині «Напої Тютюн» взяв із прилавку пляшку та сховав її під куртку. Після цього він почав йти в напрямку виходу із магазинку, однак продавчиня ОСОБА_6 , яка побачила вчинені ним дії, голосно крикнула « ОСОБА_9 » і почала за ним бігти. Обвинувачений пришвидшив ходьбу, почав вибігати і продавчиня не змогла його наздогнати. Опинившись за дверима магазину, ОСОБА_3 почав швидко втікати із місця події.

Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у інкримінованому йому злочині, і після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, і така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначеного злочину.

Кваліфікуючи вчинене обвинуваченим діяння, суд бере до уваги, що згідно із вироком Франківського районного суду м. Львова від 13.07.2021 ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 80 (вісімдесят) годин.

У примітці 1 до ст. 185 Кримінального кодексу України (надалі КК України) передбачено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Таким чином, у діянні ОСОБА_3 наявна така кваліфікуюча ознака як повторність.

Слід також зазначити, що у зв`язку із воєнною агресію військ російської федерації на території України указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» воєнний стан продовжено із 05 години 30 хвилин 25 березня 2022 року на строк 30 діб. Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» воєнний стан продовжено із 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року на строк 30 діб. Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022 року - із 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року на строк 90 діб. Указом Президента України №873/2022 від 17.05.2022 року - із 05 години 30 хвилин 25 серпня 2022 року на строк 90 діб.

Таким чином, зважаючи на те, що правовий режим воєнного стану введено на всій території України, дії обвинуваченого слід розцінювати як такі, що вчинені в умовах воєнного стану.

У своїй постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 683/875/20 Верховний Суд зазначив, що дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Екстраполюючи процитований вище підхід на дії обвинуваченого, можна прийти до висновку про те, що у діях обвинуваченого наявний склад грабежу, оскільки останній усвідомив, що вчинене ним заволодіння чужим майном було помічено продавчинею. Вона, в свою чергу, також розуміла протиправність описаних вище дій обвинуваченого ОСОБА_3 . Незважаючи на те, що його було викрито, обвинувачений не припинив свої дії, спрямовані на заволодіння чужим майном. Таким чином, дії ОСОБА_3 слід розцінювати як крадіжку, що переросла в грабіж. Описані обставини сторонами не заперечуються.

З огляду на викладене вище, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд враховує особу обвинуваченого, який має середню спеціальну (професійно-технічну) освіту, не працевлаштований, періодично отримує доходи за роботу, вчинену на підставі цивільно-правових договорів; без місця реєстрації та проживання, оскільки був знятий із реєстрації місця проживання 30.11.2021 за адресою: АДРЕСА_1 згідно рішення суду; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; раніше судимий, востаннє 06.06.2023 Франківським районним судом за ч. 2 ст. 389 КК України до 4 (чотирьох) місяців арешту; має тяжке матеріальне становище та труднощі у офіційному працевлаштуванні через наявність судимості.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до статті 66 КК України, є щире каяття, яке знайшло свій прояв в тому, що в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та висловив жаль із цього приводу. Він правдиво повідомив про обставини, що мали місце, його щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки.

Окрім цього, відповідно до розписки від 06.01.2023 (т.1 а.с.111), власноручно написаної потерпілою ФОП ОСОБА_5 , вона «…отримала грошові кошти в сумі 356 гривень 90 копійок як відшкодування за завдані їй збитки обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Претензії матеріального та морального характеру не маю. З приводу покарання покладаюсь на розсуд суду». Таким чином, можна констатувати наявність ще однієї обставини, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України класифікується як тяжке, обставини вчинення злочину, той факт, що вартість викраденого майна є незначним, а предмет грабежу був проданий з метою одержання коштів для купівлі продуктів харчування; наслідки посягання, зокрема, те, що вартість майна була добровільно відшкодована, відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину, про що свідчить і відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої.

Частиною 1 статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Аналізуючи вищевикладені фактичні обставини, суд приходить до висновку про можливість застосування ст. 69 КК України. Так, наявні дві обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, які в сукупності із характеристикою особи обвинуваченого, який вчинив злочин внаслідок значних матеріальних труднощів та складнощів із працевлаштуванням, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи суспільну небезпечність вчиненого, особу обвинуваченого, його соціальний статус, характеристику, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про існування підстав для переходу до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 4 ст. 186 КК України, а саме - обмеження волі на строк чотири роки.

Саме такий вид та розмір покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів у відповідності до вимог ст. 50 КК України.

Як передбачено ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 72 КК України передбачено, що при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: 1) одному дню позбавлення волі відповідають: а) один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту; б) два дні обмеження волі. Таким чином, два дні обмеження волі дорівнюють одному дню арешту.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 06.06.2023 ОСОБА_3 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України. Йому призначено покарання у вигляді 1 (одного) місяця арешту. Відповідно до вимог статті 71 КК України, до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за попередніми вироками Франківського районного суду м. Львова від 13.07.2021 та від 23.03.2023. Остаточно визначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) місяців арешту. Покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 06.06.2023 не відбуте.

З урахуванням наявності вказаних вироків, постановлених щодо ОСОБА_3 , та часу вчинення кримінальних правопорушень остаточне покарання обвинуваченому підлягає визначенню за правилами передбаченими ч.4 ст.70 КК України.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

У ході судового розгляду цивільний позов не заявлявся.

Судових витрат по справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Франківського районного суду м. Львова від 06.06.2023, та покарання за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки 4(чотири) місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 27 вересня 2022 року.

Речові докази: оптичний електронний носій (DVD-R) на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження магазину «Напої - Тютюн», що по АДРЕСА_2 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, враховуючи, що на території України діє воєнний стан, суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1