Провадження №1-кп/523/694/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

11.07.2023 року

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури ОСОБА_3 , адвоката - захисника ОСОБА_4 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000120 від 29.01.2020 за звинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, без освіти, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2020 року о 06:00 годині, за передньою змовою неповнолітній ОСОБА_6 з неповнолітньою ОСОБА_7 (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та поставлено вирок) з метою таємного викрадення чужого майна прибули до будинку АДРЕСА_3 . Підійшовши до хвіртки, що веде у подвір`я, неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , користались тим, що хвіртка не була закрита на замок, шляхом вільного доступу проникли на територію подвір`я вищевказаного домоволодіння.

Перебуваючи у зазначеному подвір`ї неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , побачили біля будинку дитячий візок типу «тростина», вартістю 93,00 гривень та чавунний радіатор на 8 секцій, вартістю 232,00 гривень, що належать власниці будинку ОСОБА_8 , які і визначили об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_6 спільно за попередньою змовою з неповнолітньою ОСОБА_7 , впевнившись що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, таємно викрали належні потерпілій ОСОБА_8 дитячий візок типу «тростина», вартістю 193,00 гривень та чавунний радіатор на 8 секцій, вартістю 232,00 гривень.

Після чого, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 з метою утримання викраденого майна, залишили місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 425 гривень.

Під час судового розгляду кримінального провадження неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою провину повністю та підтвердив вчинення ним кримінального правопорушення та вказав суду, що він разом з сестрою ОСОБА_7 зайшли до двору, взяли дитячій візок та поклали до нього металеву батарею, яку вони викрали та хотіли здати на металобрухт, однак в подальшому коли вони вийшли з двору, були затриманні.

Таким чином, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 101-102 вказаного Кодексу, судом не встановлено.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 185 ч. 3 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_6 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 185 ч. 3 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 , у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_6 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинила тяжкі злочини. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованих їй правопорушень, ОСОБА_6 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудною, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Також беручи до уваги п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК (2341-14) перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди), суд вважає за доцільне постановляючи вирок відносно неповнолітнього ОСОБА_6 , визначити, як пом`якшуючу обставину, яка стосується безпосередньо обвинуваченого, те, що він вчинив злочин потрапивши до тяжкої життєвої ситуації, та через скрутне матеріальне становище. Мотивуючи цю обставину, суд дослідив покази обвинуваченого ОСОБА_6 , його матері ОСОБА_5 , матеріали провадження, та бере за основу основні принципи, які регламентовані у «ЗУ про охорону дитинства» а саме:

-«Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав»

-«Всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами."

-«Дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, - дитина, яка потрапила в умови, що негативно впливають на її життя, стан здоров`я , перебуванням у конфлікті із законом, ухилянням батьків, осіб, які їх замінюють, від виконання своїх обов`язків», суд безпосередньо у судовому засіданні, встановлюючи кожну обставину справи, а також встановлюючи дані про обвинувачену особу ОСОБА_6 , її спосіб життя, життєві умови, вважає, що включення такої обставини до переліку пом`якшуючих обставин, є обґрунтованим та таким, що відповідає засадам та принципам кримінального законодавства.

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст.65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що неповнолітній ОСОБА_6 , виховувався у багатодітній родинні без батька, також суд бере до уваги, той факт, що обвинувачений визнав провину у повному обсязі, та щиро розкаявся.

Призначаючи покарання неповнолітньому ОСОБА_6 суд, керуються нормами «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 а саме : ст.37 пунк b) жодна дитина не була позбавлена волі незаконним або свавільним чином. Арешт, затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюються згідно з законом та використовуються лише як крайній захід і протягом якомога більш короткого відповідного періоду часу;

При призначенні покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , є активне сприйняття розкриттю злочину, повне визнання вини, той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 є неповнолітнім, сама є такою особою, яка потрапила тяжкої життєвої ситуації, та через скрутне матеріальне становище скоїла злочин.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

У зв`язку з усіма встановленими судом обставинами щодо обвинуваченого ОСОБА_6 враховуючи той факт, що обвинувачений є неповнолітньою особою, є такою особою, яка потрапила тяжкої життєвої ситуації, та через скрутне матеріальне становище скоїла злочин, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 норми ст.ст. 75, 104 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, обрати у вигляді особистого зобов?язання.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільні позови не заявлені.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні стягнути з засудженого ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3ст. 185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 протягом іспитового строку:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та навчання;

- долучитись до пробаційної програми «Зміна прокримінального мислення».

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, обрати у вигляді особистого зобов?язання.

Речові докази: дитячий візок та радіатор на 8 секцій - вважати повернутим за належністю.

Процесуальні витрати на проведення експертизи, стягнути солідарно з ОСОБА_6 у розмірі 471 (чотириста сімдесят однієї) гривні на користь держави.

Копії вироку вручити під розписку прокурору та ОСОБА_6 , а також направити до ДУ «Центр Пробації» Філія Державної Установи «Центр Пробації» в Одеській області Суворовського району, - для виконання в частині, що стосується їх відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1