УХВАЛА

5 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 201/8749/19

провадження № 51-4428 впс 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні подання Дніпровського апеляційного суду про направлення матеріалів обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000561, внесеному до ЄРДР 5 жовтня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі -КК), за підсудністю в порядку ч. 3 ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК),

встановив:

До Касаційного кримінального суду Верховного Суду в порядку ст. 34 КПК надійшло вищевказане подання, в якому зазначено, що ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31липня 2023 року та подання цього суду мотивовані тим, що вказане кримінальне провадження не підсудне Самарському районному суду м. Дніпропетровська у зв`язку з тим, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення було вчинено не у межах територіальної юрисдикції цього суду, обвинувальний акт не містить конкретного місця вчинення кримінального правопорушення, а досудове розслідування закінчено Миколаївською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 18-а.

Учасникам судового провадження було повідомлено про дату, час та місце розгляду подання, в судове засідання з`явився обвинувачений ОСОБА_5 , інші не прибули, що не перешкоджає його розгляду. Заперечень та клопотань про відкладення розгляду на іншу дату не надійшло.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який заперечував щодо задоволення подання, дослідивши матеріали подання, перевіривши доводи, наведені у ньому, дійшла наступного висновку.

Частиною 3 ст. 34 КПК передбаченого, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

У своїх вимогах суд апеляційної інстанції просить вирішити питання про направлення матеріалів обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000561, внесеному до ЄРДР 5 жовтня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК, за підсудністю в порядку ч. 3 ст. 34 КПК.

Однак, зі змісту вищазазначеної норми Кримінального процесуального закону вбачається, що Верховний Суд не вирішує питання про направлення матеріалів обвинувального акту за підсудністю, а лише вирішує питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого суду за наявності підстав, передбачених ст. 34 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 34 КПК передбаченого, що кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.

Так, зі змісту обвинувального акту № 0000561 від 5 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК, тобто у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому у великих розмірах.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 , 6 березня 2019 року о 17 годині 03 хвилини, знаходячись на території автозаправного комплексу «Нефтек» за адресою: м. Дніпро вул. Набережна Перемоги 10-і, створивши уявну впевненість у своїх можливостях, використовуючи свій статус, як колишнього керівника юридичних осіб приватного права основним видом діяльності яких є діяльності інших громадських організацій, надання інших інформаційних послуг, не віднесених до інших угруповань, зокрема діяльність організацій, безпосередньо не пов?язаних із політичними партіями, які впливають на суспільну думку шляхом політичного впливу, цивільних ініціатив та рухів протесту, а також статус адвоката, як особи, яка зможе допомогти у вирішенні юридичних питань начебто із громадянами у яких виникають претензії до ТОВ «ЗАВОД СТЕКО», діючи з єдиним злочинним умислом, шляхом обману, який виражався у повідомленні директору ТОВ «ЗАВОД СТЕКО» ОСОБА_6 неправдивих відомостей про те, що ОСОБА_5 є організатором вказаних мітингів перед територією даного суб?єкта господарювання та наявності у нього можливості їх припинення, а також шляхом зловживання довірою, яка полягала у використанні ОСОБА_5 довірливих відносин з ОСОБА_6 , які виникли того ж дня під час їх особистого знайомства, надання останньому обіцянки про припинення цивільних ініціатив, а також не використання у подальшому соціальної мережі «Facebook» де систематично поширювалась інформація про ТОВ «ЗАВОД СТЕКО» та його директора ОСОБА_6 , переслідуючи корисливий мотив і мету, не збираючись виконувати свої обіцянки та не маючи таких можливостей стосовно вирішення питань пов?язаних із не проведенням мітингів, цивільних ініціатив та рухів протесту, а також інших заходів, які перешкоджають нормальній діяльності ТОВ «ЗАВОД СТЕКО», яке знаходиться за адресою: вул. Артільна, 11, м. Дніпро, перед директором вказаного суб?єкта господарювання ОСОБА_6 , у порушення вимог ст.ст. 36, 37, 42 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про громадські об?єднання», ст.ст. 3, 12, 13 Закону України «Про підприємництво», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, заволодів чужим майном - грошовими коштами, добровільно наданими останнім ОСОБА_5 , у сумі 10 000 доларів США (з яких 9 800 доларів США несправжні, виготовлені правоохоронними органами імітаційні засоби), та 200 доларів США (власні кошти ОСОБА_6 ), що станом на 6 березня 2019 року за курсом Національного банку України становило 267,620 грн, звернувши їх на власну користь, шляхом надання вказівки ОСОБА_6 залишити в особисто визначеному ним ( ОСОБА_5 ) місці (внутрішня частина гумової шини марки «Continental» 205/70/16, яка знаходилась на стенді за будівлею вказаного автозаправного комплексу).

Відтак, з огляду на зміст обвинувального акту, доводи подання про те, що обвинувальний акт не містить конкретного місця вчинення кримінального правопорушення, є необґрунтованими.

Водночас, з наданих Суду матеріалів та інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень (єдиний унікальний номер судової справи 201/8749/19) вбачається, що спочатку обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК, надійшов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, тобто до суду в межах територіальної юрисдикції якого вчинено інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення.

В подальшому, вказане кримінальне провадження було направлено до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська не з підстав порушення правил територіальної підсудності, а з підстав неможливості утворення складу суду для розгляду вказаного кримінального провадження.

Надалі, питання про передачу матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_5 до іншого суду, зокрема до Самарського районного суду м. Дніпропетровська, вирішувалося в порядку, передбаченому ст. 34 КПК.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2022 року вказаний обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 повернуто прокурору для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, вказаних у вищезазначеній ухвалі, обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 було направлено (повернуто) прокурором саме до того суду, в якому і знаходився до його повернення.

Таким чином, з урахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що кримінальне провадження було направлено до Самарського районного суду м. Дніпропетровська саме в порядку, передбаченому ст. 34 КПК, та після усунення недоліків було знову направлено до цього суду, колегія суддів вважає, що подання Дніпровського апеляційного суду слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 32, 34 КПК, Суд

постановив:

Подання Дніпровського апеляційного суду про направлення матеріалів обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000561, внесеному до ЄРДР 5 жовтня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК, за підсудністю в порядку ч. 3 ст. 34 КПК - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3