Ухвала

іменем України

27 квітня 2023 року

м. Київ

Справа № 944/5010/22

Провадження № 51-2488 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 січня 2023 року щодо засудженої ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2022 року,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Седлище Любешівського району Волинської області, українки, громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

засуджено за ч. 1 ст. 332 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік та покладанням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 січня 2023 року вирок місцевого суду щодо засудженої ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді логіста ТзОВ «Крафт Тревел», яке має ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом (ліцензіат), сприяла незаконному переправленню ОСОБА_6 через державний кордон України шляхом усуненням перешкод. Так, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що у ОСОБА_6 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України, відповідно до встановлених обмежень щодо чоловіків призовного віку, встановлених правилами перетинання державного кордону України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» із змінами та доповненнями, діючи умисно, маючи персональний доступ до електронного кабінету перевізника ТзОВ «Крафт Тревел», усвідомлюючи, що ОСОБА_6 не перебуває у трудових відносинах з вказаним товариством як водій, 30 серпня 2022 року внесла до системи «ШЛЯХ», адміністратором якої є Державна служба України з безпеки на транспорті, особисті дані ОСОБА_6 як водія ТзОВ «Крафт Тревел», чим усунула йому перешкоди в перетині державного кордону України під час дії правового режиму воєнного стану. 01 вересня 2022 року близько 05 год. 00 хв. ОСОБА_6 , який прибув у міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Краківець-Корчова», що розташований по вул. М. Вербицького, 54 в смт Краківець Яворівського районну Львівської області, та мав намір перетнути державний кордон України в напрямку Республіки Польща, працівниками державної прикордонної служби України було відмовлено у перетині державного кордону та повідомлено працівників поліції.

Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 вбачається, що він просить змінити судові рішення щодо засудженої ОСОБА_5 в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, яке на його думку, є явно несправедливим через суворість, та призначити їй покарання із застосуванням положень, передбачених ст. 69 КК України, перейти до іншого більш м`якого покарання, не зазначеного санкцією ч. 1 ст. 332 КК України, а саме до покарання у виді одного року позбавлення волі, яке на підставі ст. 53 КК України замінити штрафом, розмір якого визначити з урахуванням положень, передбачених ч. 3 ст. 53 КК України, а саме три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Мотивуючи зазначену вимогу до суду касаційної інстанції, захисник вказує на те, що засуджена ОСОБА_5 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала повністю, надала пояснення аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті, активно сприяла в забезпеченні судового розгляду кримінального провадження, у вчиненому щиро розкаялася. Захисник вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання, неналежним чином врахував те, що тяжких наслідків від вчиненого злочину не наступило, відсутність матеріальної шкоди фізичним та юридичним особам, а також обставини і дані про особу винної, які пом`якшують покарання, характеризують особу обвинуваченої, а також обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості і впливають на пом`якшення покарання. Так, засуджена ОСОБА_5 є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, активно займається волонтерською діяльністю, з першого дня військової агресії Російської Федерації проти України активно займається підтримкою ЗСУ, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Крім того, захисник вказує на те, що висновок суду апеляційної інстанції, який відмовив у задоволенні його апеляційної скарги, є хибним, не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, порушує право на справедливий суд, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зіст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 1ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікацію її дій за ч. 1 ст. 332 КК України у касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не оспорює.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як убачається з наданих копій судових рішень, місцевий суд при призначенні ОСОБА_5 заходу примусу, згідно з вимогами ст. 65 КК України, врахував дані про особу обвинуваченої, яка є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, раніше не судима, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Так, обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченої та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до ст. 50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі строком три роки. При цьому, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого, суд застосував до ОСОБА_5 положення ст. 75 КК України і звільнив її від відбування покарання з випробуванням, оскільки її виправлення, на думку суду, можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

До того ж, суд першої інстанції акцентував на тому, що у даному випадку відсутні достатні підстави для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України, а саме призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, незважаючи на наявність двох обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого та дані про її особу.

Свій висновок суд мотивував, враховуючи конкретні обставини і час вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення ОСОБА_5 злочину під час дії на території України правового режиму воєнного стану, через місяць після прийняття її на посаду логіста підприємства-перевізника ТзОВ «Крафт Тревел» та отримання доступу до системи «ШЛЯХ», сприяння незаконному перетину державного кордону України особі, яка підлягає мобілізації.

Апеляційний суд, спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які є аналогічними з доводами його касаційної скарги, в своєму рішенні правильно зазначив, що суд першої інстанції належним чином врахував вищенаведені обставини, призначив обвинуваченій ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 332 КК України, звільнивши останню від відбування такого з випробуванням, що відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 75 КК України, та є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, на вимоги апеляційної скарги обвинуваченої та її захисника про застосування положень ст. 69 КК України щодо можливості перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 332 КК України, а саме до покарання у виді одного року позбавлення волі, яке на підставі ст. 53 КК України замінити штрафом, розмір якого визначити з урахуванням положень ч. 2 ст. 53 КК України, а саме - три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд апеляційної інстанції вказав, що такі суперечать вимогам чинного КПК України, а тому до задоволення не підлягають.

На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності наведених вище висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для застосування положень ст. 69 КК України до засудженої ОСОБА_5 , враховуючи вищенаведені обставини у даному конкретному випадку, немає.

Колегія суддів касаційного суду погоджується із зазначеними у вироку суду першої інстанції мотивами прийнятого рішення, який, призначаючи ОСОБА_5 покарання, врахував конкретні обставини і час вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення ОСОБА_5 злочину під час дії на території України правового режиму воєнного стану, через місяць після прийняття її на посаду логіста підприємства-перевізника ТзОВ «Крафт Тревел» та отримання доступу до системи «ШЛЯХ», сприяння незаконному перетину державного кордону України особі, яка підлягає мобілізації.

При цьому касаційний суд наголошує на тому, що судпершої інстанції, з рішенням якого правильно погодився й апеляційний суд, вже врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу винної та інші обставини справи не лише при призначенні ОСОБА_5 покарання, але й під час ухвалення рішення про застосування щодо неї положень ст. 75 КК України і звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Окрім того, колегія суддів вважає, що зазначені у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 обставини, які на його думку, є підставами застосування до засудженої ОСОБА_5 норм, передбачених ст. 69 КК України, не вказують на істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, а тому є неспроможнимиі судами не порушено передбачених КК України загальних засад призначення покарання.

Апеляційний суд, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , дотримався приписів ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Яворівського районного суду Львівської області

від 25 жовтня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 січня 2023 року щодо засудженої ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3