ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року

м. Київ

Справа № 761/16824/15-к

Провадження № 51-3509км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представників потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої провадження закрито ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги представника потерпілого ОСОБА_6 та прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000413, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Біла Церква Київської області, жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати, пов`язані з залученням експерта, в сумі 1689,60 грн. Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди 190 000 грн. Cтягнуто зі страхової компанії «Кредо» на користь потерпілої ОСОБА_10 витрати на лікування в сумі 11 733 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Згідно з вироком ОСОБА_9 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 30 листопада 2012 року о 17:50 год, керуючи автомобілем «ЗАЗ TF69Y0» та рухаючись в крайній лівій смузі руху по вул. Щербакова зі сторони вул. Стеценка в напрямку вул. Салютної, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку № 59 по вул. Щербакова в м. Києві, в порушення вимог п. п. 2.3 «б» 18.1 Правил дорожнього руху проявила неуважність, невірно оцінила дорожню обстановку, вчасно не зреагувала та не надала дорогу пішоходу ОСОБА_10 , яка рухалася зліва направо відносно напрямку руху автомобіля по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, та допустила на неї наїзд передньою частиною керованого нею автомобіля «ЗАЗ TF69Y0».

В подальшому від наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченої ОСОБА_9 пішохід ОСОБА_10 впала на проїзджу частину, й на неї здійснив наїзд автомобіль «Hyundai» під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку з автомобілем «3A3 TF69Y0» в межах крайньої правої смуги позаду й не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 . Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року щодо ОСОБА_9 було скасовано, її було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження було закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Вимоги касаційних скарг і доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі представник потерпілого просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано положення ст. 49 КК України, оскільки ОСОБА_9 під час судового розгляду неодноразово, протягом тривалого часу подавалися клопотання про відкладення розгляду справи без поважних причин, тим самим затягувався розгляд справи, а ОСОБА_9 ухилялася від суду. Окрім того, до неї судом першої інстанції застосовувався привід, а тому суд не повинен був до ОСОБА_9 застосовувати положення ст. 49 КК України.

Вказує, що апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, не вирішив цивільний позов, хоча мав би його залишити без розгляду.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку і закінченням строків давності, не звернув уваги на те, що з червня 2015 року по час ухвалення рішення ОСОБА_9 неодноразово не з`являлася в судові засідання без поважних причин, й до неї був застосований привід, а тому, на думку прокурора, є всі підстави вважати, що ОСОБА_9 ухилялася від суду протягом тривалого часу. Також суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи не вчиняла ОСОБА_9 протягом цього строку нового злочину.

Апеляційним судом не було з`ясовано думки потерпілої ОСОБА_10 щодо можливості звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Посилається також на те, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення про закриття кримінального провадження, не надав оцінки жодному доводу апеляційних скарг прокурора та сторони захисту, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У запереченнях захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 просить касаційні скарги представника потерпілої ОСОБА_6 та прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Позиції інших учасників судового провадження

Представники потерпілого підтримали свою касаційну скаргу та заперечували проти задоволення скарги прокуратури.

Прокурор підтримала касаційні скарги прокуратури та представника потерпілого частково, а також заявила клопотання про передачу провадження на розгляд об`єднаної палати ККС ВС.

Захисник та особа, щодо якої кримінальне провадження закрито, заперечували щодо задоволення поданих касаційних скарг.

Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про відкладення судового засідання не надходило.

Мотиви Суду

До початку касаційного розгляду прокурорзаявила клопотання про передачу провадження на розгляд об`єднаної палати ККС ВС, оскільки, на її думку, у колегій суддів ККС ВС існує різна судова практика про застосування норм права у подібних правовідносинах.

Щодо неоднакової практики прокурор вказує на постанови колегій суддів Третьої судової палати від 16 серпня 2021 року (справа № 644/7193/17 провадження № 51-2271км21); від 05 жовтня 2022 року (справа № 619/3770/20 провадження № 51-167км22); від 01 травня 2023 року ( справа № 187/149/20 провадження № 51-784км23), та постанову колегії суддів Першої судової палати від 23 травня 2023 року (справа № 653/679/15-к провадження № 51-3504 км21).

Інші учасники судового засідання заперечили проти задоволення клопотання прокурора.

Колегія суддів вважає необхідним відмовити прокурору в задоволенні клопотання про передачу провадження на розгляд об`єднаної палати ККС ВС, оскільки позиції, які прокурор вважає протилежними з метою усунення суперечностей між ними, не є релевантними тій правовій ситуації, яка існує в даному кримінальному провадженні.

Зокрема, у постанові колегії суддів Третьої судової палати від 16 серпня 2021 року (справа № 644/7193/17 провадження № 51-2271км21), на відміну від даної ситуації, під час розгляду в суді апеляційної інстанції не оспорювався вирок з підстав винуватості особи, а апеляційна скарга була подана лише стосовно цивільного позову та призначеного покарання.

У постанові колегії суддів Третьої судової палати від 05 жовтня 2022 року (справа № 619/3770/20 провадження № 51-167км22), в суді апеляційної інстанції особа заявила клопотання про згоду щодо звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, після чого апеляційний суд без оголошення доводів апеляційної скарги, належного з`ясування думки учасників проводження щодо доводів апеляційної скарги, вирішив клопотання про застосування ст. 49 КК України, вирішивши при цьому також й апеляційну скаргу по суті.

У постанові колегії суддів Третьої судової палати від 01 травня 2023 року (справа № 187/149/20 провадження № 51-784км23), суд апеляційної інстанції, хоча і виклав доводи поданих апеляційних скарг, проте не перевірив та не дав відповіді на них, зокрема й насамперед в частині незгоди обвинуваченого із вироком місцевого суду щодо власної невинуватості, не навів висновків щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості вироку.

Що стосується постанови колегій суддів Першої судової палати від 23 травня 2023 року (справа № 653/679/15-к провадження № 51-3504км21), то апеляційний суд розглянув доводи апеляційної скарги прокурора, який не погоджувався з правильністю кваліфікації дій обвинуваченого і призначеним покаранням, в мотивувальній частині свого рішення навів обґрунтування з огляду на доводи апеляційної скарги, а потім ухвалив рішення щодо застосування положень ст. 49 КК України, не зазначивши в резолютивній частині ухвали даних щодо результату вирішення самої скарги.

В кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції, зокрема стороною захисту, оспорювалася законність і обґрунтованість обвинувального вироку місцевого суду, однак апеляційний суд не виклав доводи поданих апеляційних скарг, їх не розглянув та не ухвалив рішення за результатами їх розгляду. Також не було ухвалене рішення й за апеляційною скаргою прокурора.

При цьому колегія суддів наголошує на тому, що у Верховному Суді існує практика у повністю релевантній правовій ситуації, яка викладена в постанові Третьої судової палати від 26 жовтня 2022 року ( справа № 552/5697/15-к провадження № 51-5855км21), де в поданих апеляційних скаргах оспорювалася доведеність винуватості особи, однак апеляційний суд не проаналізував аргументи апеляційних скарг, не зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, не надав на кожен із доводів вичерпну відповідь, розглянувши лише клопотання про застосування положень ст. 49 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання прокурора про передачу провадження на розгляд об`єднаної палати ККС ВС потрібно залишити без задоволення.

По суті поданих касаційних скарг колегія суддів Верховного Суду вбачає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За частиною першою цієї статті суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом положень ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.

Колегія суддів вбачає обґрунтованими доводи прокурора про те, що апеляційний суд допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи рішення про закриття кримінального провадження, не надав оцінки доводам, викладеним у апеляційних скаргах прокурора та захисника, тобто взагалі не розглянув ці скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор, не погоджуючись з вироком місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та постановити новий вирок, яким призначити більш суворе покарання, передбачене санкцією за ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім цього, захисник ОСОБА_12 , який діяв в інтересах ОСОБА_9 , звернувся із апеляційною скаргою з підстав допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи й просив скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зокрема, крім іншого, захисник вказував, що в судовому засіданні були неповно досліджені письмові докази, а висновки судових автотехнічних експертиз від 23.03.2015 № 124 та від 04.06.2015 № 252 містять суперечності; зазначав про безпідставність відмови судом у задоволенні клопотання про допит слідчого ОСОБА_13 та судового експерта ОСОБА_14 ; що суд безпідставно не взяв до уваги результати висновку автомеханічної експертизи від 30.06.2020 № 3-06/20.

За приписами ст. 405 КПК України апеляційний перегляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Після виконання дій, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, і вирішення клопотань суддя-доповідач у необхідному обсязі доповідає зміст оскарженого судового рішення, доводи учасників судового провадження, викладені в апеляційних скаргах та запереченнях, і з`ясовує, чи підтримують свої апеляційні скарги особи, які їх подали.

Установлений у ч. 2 ст. 405 КПК порядок визначення судом меж і предмета апеляційного перегляду, врахування позицій учасників судового провадження в аспекті реалізації положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 7, 17, 284 цього Кодексу є гарантією забезпечення права на справедливий суд, недотримання якого призводить до невідповідності судового розгляду стандартам захисту прав людини, незабезпечення належної реалізації принципу презумпції невинуватості.

Згідно зі ст. 404 КПК України апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на відповідність нормам кримінального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Апеляційний суд, розглянувши клопотання захисника ОСОБА_8 щодо застосування до ОСОБА_9 приписів ст. 49 КК України, в порушення вимог статей 404, 405, 419 КПК України в повному обсязі не виклав доводи поданих апеляційних скарг, не перевірив їх й не дав відповіді на них, не навів висновків щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості оскаржуваного вироку місцевого суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції повинен був розглянути подані апеляційні скарги, зокрема й апеляційну скаргу сторони захисту, де оспорювалася законність і обґрунтованість обвинувального вироку місцевого суду в цілому, й за умови переконання у законності, обґрунтованості та вмотивованості обвинувального вироку щодо особи; у разі згоди цієї особи при належному роз`ясненні їй наслідків застосування положень ст. 49 КК України; за наявності передбачених законом для цього підстав міг ухвалити рішення про скасування такого вироку у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності за спливом строків давності й закрити кримінальне провадження на підставі положень п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Однак цього зроблено не було.

Окрім того, при постановленні вироку місцевим судом було вирішено питання щодо цивільного позову, однакапеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду та закриваючи кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, жодного рішення щодо цивільного позову не ухвалив. Тому доводи касаційної скарги представника потерпілого в цій частині вбачаються слушними.

Стосовно доводів, які наведені в касаційних скаргах представника потерпілого та прокурора, про те, що до ОСОБА_9 не було підстав застосовувати положення ст. 49 КК України, оскільки вона ухилялася від суду, адже до неї був застосований привід, колегія суддів вбачає, що цим аспектам має бути надана оцінка апеляційним судом після належної перевірки в цілому законності, обґрунтованості та вмотивованості оскаржуваного вироку місцевого суду в межах доводів поданих апеляційних скарг, оскільки аналіз цих аспектів в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду відсутній.

Таким чином, судом апеляційної інстанції допущені порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність і обґрунтованість рішення апеляційного суду, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1ст. 438 КПК Україниє підставою для його скасування з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Тому касаційні скарги представника потерпілого та прокурора підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 434, 436-438, 440, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Клопотання прокурора про передачу провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду залишити без задоволення.

Касаційні скарги представника потерпілого ОСОБА_6 та прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3