Номер провадження: 11-кп/813/1629/23
Справа № 494/1425/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 01.06.2023, якою під час судового розгляду к/п №0000304 від 23.09.2019 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Великодолинське Овідіопольського району Одеської обл., громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.07.2023 із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 01.06.2023 під час судового розгляду к/п №0000304 від 23.09.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України було залишено без задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 30.07.2023, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 536 800 грн., із покладенням на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не одружений, офіційно не працевлаштований, відносно нього раніше був обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який в подальшому був змінений, з підстав неодноразової неявки обвинуваченого до суду, що дає підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може вдатись до спроб переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім того, суд 1-ої інстанції врахувавши положення п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а також майновий стан обвинуваченого, той факт, що останній переховувався від суду та відповідно був оголошений у розшук, вважав за можливе визначити розмір застави як альтернативний запобіжний захід у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не погодилась з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 про дату та час судових засідань, зокрема судових повісток, а також доказів порушення ним цілодобового домашнього арешту, разом із тим обвинувачений з`являвся на кожне судове засідання коли був повідомлений про дату та час під розписку;

- розмір застави визначений судом 1-ої інстанції є необґрунтованим та встановленим без врахування матеріального становища обвинуваченого ОСОБА_7 , без урахуванням того, що він є дитиною з багатодітної сім`ї, мати якого має тяжке захворювання;

- судом 1-ої інстанції залишено поза увагою те, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;

- судом 1-ої інстанції не врахована думка потерпілого, який просив змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням свободи, окрім того, потерпілий претензій до обвинуваченого не має, знаходиться з ним у нормальних стосунках, що підтверджується його показами наданими у судовому засіданні 05.02.2020;

- останнє судове засідання з розгляду справи по суті відбулось 29.07.2020, після чого судові засідання призначались лише для вирішення питання щодо запобіжного заходу, разом із цим загальний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою складає 3 роки 8 місяців, що є необґрунтовано тривалим;

- 28.02.2023 у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» була проведена перевірка щодо умов тримання ОСОБА_7 , однак за результатами проведеної перевірки, жодних покращень умов не відбулось, натомість обвинуваченому ОСОБА_7 від адміністрації ДУ «Одеський слідчий ізолятор» поступали погрози розправою змушуючи його відмовитись від скарг на умови тримання, а також від подання скарги до Європейського суду з прав людини, про що повідомлено Офіс Генерального прокурора;

- судом 1-ої інстанції залишено поза увагою, що протягом перебування в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово звертався до керівництва установи та зазначав про погіршення його стану здоров`я, однак жодної уваги на його скарги зі сторони закладу не було.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби або визначити розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму ля працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Суворовському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000304 від 23.09.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку доводам захисника ОСОБА_8 , щодо відсутності в матеріалах справи належного повідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 про дату та час судових засідань та законності оголошення останнього у розшук.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, пов`язаного із замахом на життя особи, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання виним (відповідно до вимог ст. 68 КК України, позбавлення волі на строк від 10, але не більше 10 років за закінчений замах), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом із цим, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор повідомив, що обвинувачений ОСОБА_7 на теперішній час притягується до кримінальної відповідальність за вчинення іншого злочину, що свідчить про існування ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає слушними доводи захисника ОСОБА_8 , щодо посилання суду 1-ої інстанції на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, зокрема позбавлення волі на строк до 15 років, та зауважує увагу суду 1-ої інстанції на тому, що ОСОБА_7 інкримінується замах на вчинення злочину та у разі визнання останнього винуватим покарання буде призначатись з урахуванням положень ст. 68 КК України.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання захисника ОСОБА_8 , що обвинувачений ОСОБА_7 є дитиною з багатодітної сім`ї та його мати має тяжке захворювання, проте наголошує на тому, що зазначена обставина не виключає та не зменшує зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

Окрім того, ухвалою Малиновського райсуду м. Одеси від 24.02.2023 було задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 та зобов`язано філію ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» в Одеській та Миколаївській областях провести медичне обстеження ОСОБА_7 та лікування згідно медичного призначення за результатами обстеження.

При цьому, захисником ОСОБА_8 не надано жодних документів, які б свідчили про погіршення стану здоров`я обвинуваченого, а також відомостей, щодо звернення обвинуваченого за медичною допомогою та відмови від отримання такої, у зв`язку із чим, апеляційний суд критично оцінює доводи сторони захисту з цього приводу.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_8 про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 від адміністрації ДУ «Одеський слідчий ізолятор» поступали погрози розправи змушуючи його відмовитись від скарг на умови тримання, а також від подання скарги до Європейського суду з прав людини, апеляційний суд зауважує на тому, що позбавлений можливості надати оцінку зазначеному факту, більш того захисником ОСОБА_8 з даного приводу подано скаргу до Офісу Генерального прокурора.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, стосовно ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи захисника ОСОБА_8 про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Водночас, враховуючи викладені вище обставини, при загалом вірному застосуванні відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд 1-ої інстанції допустився істотного порушення, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Так, у резолютивній частині оскаржуваної ухвали, судом 1-ої інстанції зазначено, що у разі внесення застави покласти на ОСОБА_7 обов`язки строком на 60 днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, проте не конкретизує та не зазначає, які саме обов`язки необхідно покласти на обвинуваченого у разі внесення застави, що на переконання апеляційного суду істотно порушує права обвинуваченого.

Окрім цього, апеляційний суд вважає частково мотивованими твердження захисника ОСОБА_8 , щодо необґрунтованості розміру визначеної застави обвинуваченому ОСОБА_7 .

Визначаючи розмір застави, колегія суддів враховує приписи п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, відповідно до якого розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчинення особливо тяжкого злочину встановлюється у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, на момент його вчинення останній був неповнолітнім, його особу та майновий стан, а також наявність доведених ризиків, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, ч. 1 ст. 412 КПК України наголошує на тому, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , скасування ухвали суду із постановленням нової про відмову у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, часткового задоволення клопотання прокурора та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.07.2023 включно, із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Водночас, апеляційний суд вважає слушними посилання сторони захисту, щодо тривалого розгляду кримінального провадження під час якого обвинувачений ОСОБА_7 постійно перебуває під вартою у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 01.06.2023, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.07.2023 із визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та частково задовольнити клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 .

Продовжити ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 30.07.2023 включно.

Визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 268 400 грн.

Обвинувачений, або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 21.06.2023, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти та покласти на нього строком до 30.07.2023 включно процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатись з Одеської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (за наявності) для виїзду за кордон , інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 та заставодавцю, наслідки невиконання покладених на нього обов`язків передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України, при розгляді к/п №0000304 від 23.09.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4