490/1457/23 30.06.2023
н/п 1-кп/490/569/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1457/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 21.02.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Богданівка Доманівського району Миколаївської області, є громадянином України, має професійно-технічну освіту, одружений, є військовослужбовцем військової служби за контрактом, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді водія 3-го відділення 2-го патрульного взводу на автомобілях патрульної роти на автомобілях військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «старший солдат», раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Громадянин ОСОБА_6 10.07.2019 року уклав з Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній Гвардії України на посадах рядового складу, строком на 3 (три) роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 НГУ від 10.07.2019 року №58 о/с громадянина ОСОБА_7 призначено на посаду водія-акумуляторника акумуляторного відділення ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтно відновлювальної роти батальйону забезпечення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 16.12.2020 року №52 о/с громадянина ОСОБА_7 призначено на посаду навідника взводу бронетранспортерів патрульної роти на автомобілях військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 01.06.2022 року №46 о/с старшого солдата ОСОБА_7 призначено на посаду водія 3-го відділення 2-го патрульного взводу в автомобілях патрульної роти на автомобілях військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 10.07.2019 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_7 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно із ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17.03.2014 року в Україні діяв особливий період.

Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 (затверджений Законом України від 17.03.2014 року №1126-VII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»), на території України почав діяти особливий період, який тривав до 24.02.2022 року.

Згідно п.п.1, 3 ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби ОСОБА_8 достеменно було відомо і до часу нез`явлення вчасно на службу, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, 01.02.2022 року о 08 год. 15 хв., ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді електрозварника - вулканізаторника майстерні технічного обслуговування патрульної роти на автомобілях військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у військовому званні «старший солдат», діючи умисно всупереч вищезазначених вимог закону, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини - військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував за адресою: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби до 24.03.2022 року.

24.03.2022 року о 16 год. 30 хв. старший солдат ОСОБА_6 добровільно прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та продовжив військову службу.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В підготовчому судовому засіданні прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 було надано угоду про визнання винуватості від 28 лютого 2023 року, яка була укладена у кримінальному провадженні №0000070 від 21.02.2022 року між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 .. Згідно з угодою, обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, вчиненому ним за викладених вище обставин, у повному обсязі висунутого йому обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті від 08.02.2023 року у кримінальному провадженні №0000070 від 21.02.2022 року.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 600 /шістсот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 /десять тисяч двісті/ гривень 00 коп..

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, віднесений до категорії тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише суспільним інтересам, а отже угода про визнання винуватості може бути укладена.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника, цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.4 ст.474 КПК України, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, а тому істотно знижують ступінь тяжкості злочину, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення із зізнанням, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також з урахуванням особи ОСОБА_3 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, приймав безпосередню участь у бойових діях на території Луганської області у складі підрозділів Національної гвардії України, висловлює жаль з приводу вчиненого, виключно позитивно характеризується за місцем проходження військової служби (службова характеристика від 22.12.2022 року).

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що основне покарання може бути призначено із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст.407 КК України, у виді штрафу.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.314, ч.1 ст.369, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 28 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 21.02.2022 року, укладену між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_9 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 600 /шістсот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 10200 /десять тисяч двісті/ гривень 00 коп..

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1