Номер провадження: 11-кп/813/1876/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу в режимі відеоконференції захисника ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.4 ст.187 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004465 від 21 серпня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2023 року задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.4 ст.187 КК України, продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 08 вересня 2023 року включно, без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з 22 години до 06 години за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, прокурор не надав жодних доказів наявності ризиків, а лише тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою.

Захисник вказав на те, що ОСОБА_7 перебуває під вартою 3 роки та 10 місяців, а судовий розгляд ще не розпочато.

Захисник вважає недоведеним ризик впливу обвинуваченим на потерпілих та свідків, оскільки потерпілі до суду не з`являються, оскільки з ними відсутній зв`язок, а свідки не надавали заяв, що на теперішній час на них здійснювався вплив.

Щодо наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурором не зазначено, які конкретні дії може вчиняти обвинувачений.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є припущенням прокурора.

Захисник просив врахувати, що ОСОБА_7 проживав в цивільному шлюбі з ОСОБА_8 , яка також обвинувачується у даному кримінальному провадженні, на його утриманні перебувало 8 дітей, він позитивно характеризується за місцем проживання, а також потребує хірургічного втручання, що на думку захисника свідчить про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити у повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Прокурор ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду повідомлялася належним чином, з заявами та клопотаннями про відкладення апеляційного розгляду не зверталася.

Частиною 4 ст.422-1 КПК України передбачено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Захисник ОСОБА_6 не звертався до апеляційного суду з клопотанням про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду.

За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без участі обвинуваченої та прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0004465 від 21 серпня 2019 року, відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши оскаржену ухвалу суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.186; ч.4 ст.187 КК України.

Оскарженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2023 року ОСОБА_7 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004465 від 21 серпня 2019 року судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема не досліджені всі докази, які містяться в матеріалах справи та їм не надана належна правова оцінка.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність ризиків у цьому кримінальному провадженні та неврахування судом першої вимог ст.178 КПК України при розгляді питання щодо продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу, апеляційний суд вважає такі посилання захисника неспроможними, з таких підстав.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186; ч.4 ст.187 КК України, які, згідно із положеннями ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочину, відповідно.

Крім того, апеляційний суд враховує обставину того, що обвинувачений ОСОБА_7 самостійно до органу досудового розслідування не з`явився, відомостей щодо активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення не вбачається, інкримінуємі кримінальні правопорушення передбачають кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, що у своїй сукупності свідчить про наявну можливість обвинуваченого переховуватись від суду, тобто ризику, передбачений п.1) ч.1 ст.177 КПК України.

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновок суду першої інстанції відносно наявності ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні з огляду на те, що на стадії кримінального провадження - ознайомлення обвинувачених з матеріалами кримінального провадження до направлення обвинувального акту до суду першої інстанції, ОСОБА_7 мав процесуальну можливість на таке ознайомлення, а відтак, останньому відомі анкетні дані свідків та потерпілих, тобто, йому відомі їхні адреси проживання та роботи (навчання).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 іншого злочину, з огляду на самі обставини інкримінуємих злочинів, а саме корисливу спрямованість та кількість епізодів, на які посилається прокурор в обвинувальному акті, а також враховуючі факт того, що ОСОБА_7 вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, за вчинення тяжкого корисливого злочину, більш того, інкримінуємі злочини мали місце саме у період звільнення його з випробуванням на іспитовий строк, разом з цим апеляційний суд враховує відсутність офіційного працевлаштування обвинуваченого, а відтак, і офіційного джерела прибитку, що дає підстави стверджувати про ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення.

За таких обставин та враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до переконання, що у цьому випадку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на цьому етапі кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти встановленим судом першої інстанції ризикам, які на теперішній час продовжують існувати.

Між тим, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду посилання захисника про перебування на утриманні в обвинуваченого восьми дітей, оскільки факт утримання зумовлює певну можливість забезпечення утриманців, разом з тим, відсутній працевлаштування та направленість інкримінуємих правопорушень дають підстави визнати такі доводи захисника неспроможними.

Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про незаконність оскарженої ухвали, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення, а оскаржену ухвалу суду - без змін.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу суду першої інстанції на положення ст. 8 Конституції України, ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вказує на те, що ОСОБА_7 перебуває під вартою 3 роки та 10 місяців, проте судовий розгляд на теперішній час не розпочався та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28 та ч.1 ст.318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2023 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.4 ст.187 КК України, продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 08 вересня 2023 року включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст.28 КПК України, під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0004465 від 21 серпня 2019 року.

Довести до відома голови Приморського районного суду м. Одеси факт недотримання розумних строків, передбачених ст.28 КПК України, під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0004465 від 21 серпня 2019 року, відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , - для вжиття заходів реагування.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4