Справа № 739/628/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/449/23
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР №0000088 від 25.05.2022 року, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Жовтневе Семенівського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Жовтневе Семенівського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10

захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим та йому призначено покарання: за ч. 4 ст.187 КК України у виді 11 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна; за ч. 3 ст. 15, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - 13 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 13 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

ОСОБА_9 визнано винуватим та йому призначено покарання за ч. 4 ст.187 КК України у виді 9 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна; за ч. 3 ст. 15, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України 12 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання ОСОБА_9 12 (дванадцять) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ухвалено рахувати з часу їх затримання, тобто, з 25.05.2022 року.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено без змін - тримання під вартою.

Цивільний позов прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Семенівська міська лікарня» Семенівської міської ради Чернігівської області задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь Комунального некомерційного підприємства «Семенівська міська лікарня» Семенівської міської ради Чернігівської області витрати на лікування потерпілого в розмірі 11784 грн 95 коп.

Стягнуто з обвинувачених на користь держави з кожного окремо по 4530 грн. 72 коп. процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 25.05.2022 року, близько 01 год. 00 хв., діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , який, з метою приховування обличчя, завчасно одягнув на голову маску, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій спільний злочинний намір, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливим мотивом та метою, достовірно знаючи, що згідно Закону України № 21-02-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в державі введено воєнний стан, вийнявши віконне скло та відчинивши рукою вхідні двері, що були зачинені з середини, проникли до веранди будинку потерпілої ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_1 . Після цього, застосовуючи фізичну силу, вибивши вхідні двері, що були зачинені на металевий гачок з внутрішньої сторони, проникли безпосередньо до жилої частини будинку.

Знаходячись в приміщенні будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , з метою подолання опору потерпілої, здійснили напад на ОСОБА_11 , поєднаний з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, а саме ОСОБА_9 схопив обома руками за шию ОСОБА_11 та почав її душити. Подолавши опір останньої ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заволоділи грошовими коштами в сумі 2200 грн. Вказані гроші вони відразу поділили порівну.

Продовжуючи свої незаконні дії, вказані особи, з метою подальшого залякування ОСОБА_11 та відшукування ще грошових коштів, продовжили застосовувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, а саме нанесли не менше 3-х ударів кулаками по обличчю, та завдавали хаотичні удари руками та ногами по різних частинах тіла, душили за шию. Після чого ОСОБА_9 , взявши до рук металеву миску, умисно наніс нею один удар по голові ОСОБА_11 , внаслідок чого та втратила свідомість.

Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що потерпіла їх впізнала та не бажаючи нести відповідальність за скоєне, діючи за попередньою змовою, з корисливих мотивів, з метою приховування іншого кримінального правопорушення, а саме вчиненого розбою, вирішили вчинити убивство потерпілої ОСОБА_11 .

З указаною метою ОСОБА_9 , взявши кухонний ніж, що знаходився у будинку, передав його ОСОБА_7 , який в свою чергу приставив ніж до шиї ОСОБА_11 , з метою подальшого вбивства. Однак, потерпіла в процесі боротьби змогла вибити ніж з рук ОСОБА_7 . У результаті вказаних дій їй було заподіяно тілесні ушкодження у виді різаних ран обличчя, лівого вуха та завушної ділянки, шиї зліва. У подальшому, ОСОБА_12 піднявши ніж та тримаючи його у правій руці, наніс потерпілій різані рани середньої третини правої гомілки та тилу лівої стопи.

У результаті всіх вище вказаних дій, відповідно до висновку експерта №39, потерпілій ОСОБА_11 у комплексі спричинено тілесні ушкодження у вигляді: садна лоба справа, лівої виличної ділянки, долонної поверхні лівого та тильної поверхні правого передпліч, лівого колінного суглоба, синця тилу лівої кисті, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я, та закритої черепно-мозкової травми, що включає: синці лоба та навколоочних ділянок, забій носу, рана та садно язика, різані рани обличчя, лівого вуха та завушної ділянки, шиї зліва, середньої третини правої гомілки та тилу лівої стопи, котрі відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , переслідуючи мету доведення вбивства ОСОБА_11 з особливою жорстокістю до кінця, залишив будинок з метою пошуку бензину та мотузок, для того, щоб прив`язати останню до ліжка та спалити разом з будинком. Однак, ОСОБА_11 в цей час отримала від ОСОБА_7 дозвіл сходити до туалету та разом з ним вийшла у двір господарства. Після чого вона відштовхнула підозрюваного та через відкриту хвірточку вибігла на вулицю, де почала кликати на допомогу. На крики потерпілої на вулицю вийшла ОСОБА_13 . Злякавшись криків та не очікуючи такої поведінки потерпілої ОСОБА_7 втік з місця пригоди, утримуючи при собі викрадені кошти.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не вчинили всіх дій, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення - вбивства ОСОБА_11 , до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційних скаргах захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , які є аналогічними за змістом, просили скасувати вказаний вирок суду та призначити новий розгляд у суді 1 інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначають про порушення правил підсудності, внаслідок чого вирок ухвалено незаконним складом суду, так як відповідно до ч. 2 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді 1 інстанції щодо злочинів за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого, проте обвинувачені не заявляли клопотань про розгляд справи колегіально у складі трьох суддів.

На думку сторони захисту, враховуючи правову кваліфікацію дій обвинувачених, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 68 КК України, кримінальне провадження щодо обвинувачених мало розглядатися суддею одноособово, і тільки за клопотанням хоча б одного з обвинувачених - колегіально у складі трьох суддів.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувальний акт у відповідності до вимог ч. 9 ст. 615 КК України було скеровано до суду за місцем знаходження органу досудового розслідування, тобто, до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області, де дане кримінальне провадження розподілялося колегіально на трьох суддів, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 31 КПК України. Оскільки трьох суддів у суді не було, справу направили до апеляційного суду для визначення підсудності.

Крім того, судом 1 інстанції порушено принцип проголошення судового рішення як складової принципу гласності і відкритості кримінального провадження, так як головуючим суддею після виходу суду з нарадчої кімнати було оголошено лише резолютивну частину вироку, після чого повний текст вироку не було вручено негайно цього ж дня обвинуваченим, що є порушенням вимог ч. 15 ст. 615 КПК України, та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Окрім того, вирок був надісланий в ЄДРСР лише 04.04.2023 року.

Також апелянти вказують на відсутність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Зокрема, обвинувачені показали, що ОСОБА_7 приставляв до шиї потерпілої ножа, але не з метою вбивства, а з метою вимагання грошей. Мети вбивства у них не було. Згодом ОСОБА_9 забрав ніж і зламав його, щоб ним не можливо було спричинити тілесні ушкодження. Потерпіла підтвердила, що ніж зламався, хто його зламав не пам`ятає. Такі обставини, на думку сторони захисту, підтверджують, що обвинувачені не хотіли вбивати потерпілу. Окрім іншого, знаходячи з потерпілою в одному будинку вночі, та маючи умисел на її вбивство, вони б це зробили будь-яким іншим способом, якби бажали її смерті. Що стосується тілесних ушкоджень, наявних у потерпілої, то вони відносяться до категорії легких, вони заподіяні не в життєво важливі органи і призвести до смерті потерпілої не могли. Спричинення тілесних ушкоджень ножем, виявлених у потерпілої, повністю охоплюється ч. 4 ст.187 КК України.

Що стосується інкримінованих дій обвинувачених, пов`язаних з пошуком бензину та мотузок, ОСОБА_9 показав, що він зрозумів, що вчинив розбій, тому добровільно залишив будинок та пішов додому. Про мотузки та бензин взагалі нічого не обговорювали. Потерпіла повідомила, що коли вийшла з будинку, то на подвір`ї та на вулиці вона ОСОБА_9 не бачила, мотузок та бензину у неї в господарстві немає.

На думку апелянтів, стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність умислу обвинувачених на вбивство потерпілої, наявність змови обвинувачених на вбивство шляхом прив`язування та спалення потерпілої, доведення факту того, що ОСОБА_9 покинув будинок з метою пошуку мотузок та пального для вчинення вбивства, наявність слідів паливно-мастильних матеріалів на тілі або одязі (взутті) обвинувачених; наявність взагалі в будь-якому місці мотузок та пального, де їх нібито мав взяти ОСОБА_9 .

Все це встановлено виключно з показів потерпілої, що заперечується самими обвинуваченими, і жодними іншими доказами не підтверджено.

Стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачені вчиняли діяння , спрямовані на вчинення умисного вбивства, і тому всі їх дії, що вони реально вчинили, охоплюються ч. 4 ст. 187 КК України. Окрім того, ОСОБА_9 добровільно покинув будинок потерпілої і пішов додому, тобто добровільно припинив вчиняти розбійний напад.

На думку сторони захисту, зважаючи на вище вказане, суд мав виправдати обвинувачених за епізодом замаху на незакінчене умисне вбивство у зв`язку з відсутністю події даного злочину, та визнати їх винними тільки за ч. 4 ст. 187 КК України.

Окрім того, адвокат ОСОБА_6 вказує, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України суд мав врахувати пом`якшуючі обставини - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також намагання добровільно частково відшкодувати завдані збитки, та зважаючи на його молодий вік, останньому можна було б призначити покарання найбільш наближене до найнижчої межі, зазначеної у санкції ч. 4 ст. 187 КК України.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 зазначає, що при призначенні ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України суд мав врахувати пом`якшуючі обставини - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також намагання добровільно частково відшкодувати завдані збитки. Також те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив вперше, дуже жалкує про вчинене, просив пробачення у потерпілої. Враховуючи молодий вік ОСОБА_9 та наявність обставин, які помішують покарання, обвинуваченому можна було б призначити покарання найбільш наближене до найнижчої межі, зазначеної у санкції ч. 4 ст. 187 КК України. Крім того, звертає увагу, що у ОСОБА_9 нещодавно померла мати та на даний час у нього лишилась сестра, яка є інвалідом 3 групи з дитинства.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисники підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з викладених в них підстав.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду 1 інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень визнав частково та показав, що 24.05.2022 року разом з ОСОБА_9 в живали спиртні напої. Згодом пішли до потерпілої, щоб взяти у неї спиртне. Витягнули шибку та зайшли в хату. Вона сказала, що горілки немає, є гроші. Тілесні ушкодження наносили потерпілій кулаком, рази три вдарив, коли потерпіла сиділа на дивані і ОСОБА_9 також вдаряв. Потім потерпіла взяла ніж, який лежав на столі, почала їх виганять з будинку. Він вихватив у потерпілої ніж та приставив до її шиї. Вона ніж відбила, ніж впав на підлогу. ОСОБА_9 підняв ніж і зламав та вийшов з будинку. Коли на прохання потерпілої вивели її на вулицю, до туалету вона почала кричати. На крики вийшла сусідка, а він пішов до себе дому. Наполягав на тому, що погроз вбивством не висловлював, наміру вбивати потерпілу не мав, хотів лише забрати горілку.

Допитаний судом 1 інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень визнав частково та показав, що у нічний час, близько, півночі, разом з ОСОБА_7 прийшли до раніше знайомої ОСОБА_11 додому. Витягнувши шибку та відкривши двері, зайшли до будинку. Потерпілу посадили на диван. Коли вона сиділа він вдарив її кулаком кілька разів. Спитав чи є горілка, на що вона відповіла, що нема, є гроші. Зайшли у кімнату, вона віддала їм гроші, які розділили між собою. Потерпіла намагалась захищатись ножем, який потім ОСОБА_15 забрав у неї. Вбивством не погрожував. Розмови щодо пошуку бензину і мотузки не було. У скоєному розбої розкаюється.

Не дивлячись на не визнання вини обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , їх вина у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, підтверджується доказами зібраними у кримінальному провадженні.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_11 , які вона надала суду 1 інстанції, встановлено, що 24.05.2022 року вона лягла спати близько 10 год. вечора. Через деякий час почула, що щось бахнуло у хаті. Зіскочила з ліжка, у її кімнату вбіг чоловік, пригнув їй на ліжко, накинув ковдру і почав душити. То був ОСОБА_9 , який раніше був у неї в будинку та знав розташування кімнат. Вона його відштовхнула і побігла, але у веранді ОСОБА_7 перегородив їй дорогу. ОСОБА_9 включив світло і одразу кожен вдарив її по обличчю кулаками. Вона просила, щоб її відпустили. Потім обвинувачені почали вимагати у неї гроші, тому вона ОСОБА_7 віддала грошові кошти в сумі 2200 грн. Потім ОСОБА_9 почав знову вимагати кошти, накинув їй ковдру на голову, повалив на підлогу і почав душити. Вона втратила свідомість. Оговтавшись, почула, як ОСОБА_7 казав, що вона ще жива. Потім влили їй горілку, яку вона язиком виштовхувала. ОСОБА_9 штовхнув її по голові, а потім приніс ніж, який лежав на веранді, віддав ОСОБА_7 , а той приставив ножа до її горла. Їй вдалося відкинути рукою ніж, ніж впав. ОСОБА_9 схватив ніж. Вона просила відпустити її, казала, що нікому не розкаже. ОСОБА_7 сказав, що у неї обличчя побите, тому живу не відпустять. Знову стали вимагати гроші, при цьому погрожували, що візьмуть бензин, прив`яжуть до ліжка і спалять. Потім ОСОБА_7 сказав ОСОБА_9 принести мотузку і бензин, на що він одразу побіг, мабуть до себе додому, так як у неї бензину не було. Погрози вбивством сприймала реально, так як ОСОБА_7 раніше їй погрожував, що спалить у хаті. На її прохання ОСОБА_7 вивів її у двір, де вона відштовхнула обвинуваченого та вибігла на вулицю, почала кричати і кликати на допомогу. На її крики вийшла сусідка ОСОБА_13 та впустила до себе. Додала, що і будинок, і хвіртка були закриті, обвинувачені відкрили їх. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 удари наносили кулаками. Коли ОСОБА_9 повалив її на підлогу, то ноги у неї потім були сині, в гематомах. Також коли вона лежала на підлозі, ОСОБА_9 схватив її за волосся. Вище зазначені події відбувались до четвертої години ранку, оскільки вже починало світати.

Такі показання потерпілої підтверджуються даними протоколу проведення слідчого експерименту від 14.06.2022 року за її участю, під час якого вона повідомила обставини вчинення щодо неї злочинних дій обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , зокрема, вказала місце та спосіб нанесення їй тілесних ушкоджень, а також місце, де знаходилися гроші, якими заволоділи обвинувачені.

Допитана судом 1 інстанції свідок ОСОБА_13 повідомила, що 25.05.2022 року, в ранковий час, почула крик на вулиці. Побачила ОСОБА_11 в одній сорочці, у неї були синці під очима, ОСОБА_7 йшов слідом та казав не слухати потерпілу. Вона, свідок, побігла до сусідів. ОСОБА_9 вона не бачила. Також на шиї потерпілої вона бачила укол від леза ножа. Також ОСОБА_11 розповіла, що обвинувачені сильно знущались, били та душили її, хотіли зарізати та підпалити, ОСОБА_17 тримав ніж біля шиї, казав, що зараз вдарить. Казала, що ОСОБА_9 побіг за мотузкою. Потім попросилась в туалет, побачила відкриту хвіртку і втекла.

В судовому засіданні суду 1 інстанції свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 показали, що 25.05.2022 року, в ранковий час, ОСОБА_11 разом зі ОСОБА_13 прийшли до них додому. У потерпілої очі були побиті, руки та ноги були поколоті ножем, її трусило. Потерпіла повідомила, що її душили. Вона віддала дві тисячі гривень, оскільки обвинувачені вимагали гроші. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 її катували. Богдан дуже сильно вдарив її в бік, що вона знепритомніла, а ОСОБА_9 душив подушкою і штирхав ножем.

Допитана судом 1 інстанції свідок ОСОБА_21 показала, що їй зателефонувала дружина рідного брата і повідомила, що ОСОБА_11 побили і вона зараз у сусідів, їй викликали швидку та поліцію. Забрали її та відвезли вранці у лікарню, у неї були колоті рани та порізи. Також вона ходила в будинок потерпілої та бачила, що речі там розкидані, перериті шафи, кров була на підлозі і на ліжку.

Показаннями допитаного у судовому засіданні суду 1 інстанції свідка ОСОБА_22 , сестри обвинуваченого ОСОБА_9 , встановлено, що напередодні ввечері її брат та ОСОБА_7 сиділи у неї вдома, вживали спиртне. Близько початку першої ночі пішли з дому. Брата побачила близько п`ятої ранку, коли той повернувся додому. Також повідомила, що гроші в сумі 1100 грн вона віддала працівникам поліції добровільно.

Наведені свідчення потерпілої та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку та правильно визнав їх належними та достовірними, які в сукупності з іншими доказами доводять вину обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм діянь.

Також суд послався на дані протоколу огляду місця події від 25.05.2022 року, у якому зафіксовано обстановку в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема відсутність скла у вікні веранди біля дверей та його знаходження на ганку на землі; в будинку між кімнатами на дверях виявлено відсутність скоби для замикання гачка з середини, пошкодження поверхні дверей від гострого предмету. Також лежить лезо від ножа із зігнутою зліва дзюбкою та руків`я від ножа дерев`яне, розламане на дві частини. Деякі речі та сліди пальців рук вилучено.

Висновком судової трасологічної експертизи №СЕ-19/125-22/3061-Д від 17.06.2022 року встановлено, на предметах, вилучених під час огляду місця події від 25.05.2022, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено сліди пальців рук, залишені вказівним пальцем лівої руки ОСОБА_7 та середнім пальцем лівої руки ОСОБА_9 .

Під час затримання ОСОБА_7 25.05.2022 року у нього виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 1100 грн., які належать потерпілій та якими 25.05.2022 року він незаконно заволодів разом з ОСОБА_9 .

Під час проведення обшуку 24.06.2022 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_22 , сестра обвинуваченого ОСОБА_9 , добровільно видала балаклаву (маску) плямистого кольору і грошові кошти у сумі 1100 грн., які належать потерпілій.

Висновком судово-медичної експертизи №39 від 17.06.2022 року встановлено, що у ОСОБА_11 , 1948 р.н., виявленні садна лоба справа, лівої виличної ділянки, долонної поверхні лівого та тильної поверхні правого передпліч, лівого колінного суглоба, синця тилу лівої кисті, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я, утворені дією твердих предметів, за механізмами не менше восьми - тертям, не менше одного - удару; закритої черепно-мозкової травми, що включає: синці лоба та навколо очних ділянок, забій носу, рана та садно язика, котрі відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, утворені дією твердих предметів, за механізмами не менше трьох ударів; різані рани обличчя, лівого вуха та завушної ділянки, шиї зліва, середньої третини правої гомілки та тилу лівої стопи, котрі відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, утворені не менше, ніж двадцятьма ріжучими діями гострих предметів.

Під час проведення слідчого експерименту 16.06.2022 року за участю ОСОБА_9 останній повідомив про обставини вчинення кримінальних правопорушень та продемонстрував місце та спосіб нанесення ним та ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , а також підтвердив, що потерпіла неодноразово благала покинути дім та повідомив, що чув як ОСОБА_7 казав потерпілій про те, що вони її спалять.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. На думку колегії суддів, вони відповідають вимогам ст. ст. 84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд 1 інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень.

При наведених вище доказах, висновок суду 1 інстанції про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, поєднаному з проникненням до житла; у незакінченому замаху на умисне вбивство, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів та з метою приховування іншого кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і їх дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 187,ч. 3 ст. 15, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Доводи в апеляційних скаргах захисників про відсутність у обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 умислу на вбивство потерпілої та корисливого мотиву, а такі їх дії охоплюються диспозицією ч. 4 ст. 187 КК України, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого визначеного умислу на заподіяння смерті потерпілому, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату, тобто наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були складовою мети діяння і її досягнення було б неможливе без таких наслідків. Якщо особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчинити замаху на їх досягнення.

Як убачається з показань потерпілої ОСОБА_11 , допитаної судом 1 інстанції, в той час коли вона спала, до її будинку проникли обвинувачені та без будь-яких попереджень, не сказавши ні слова, стали душити її та завдавати їй ударів, приставляти ніж до її шиї, незважаючи на її вмовляння та пропозицію про передачу грошей, її похилий вік. Після вчинення злочинних дій, усвідомлюючи це, обвинувачені не вжили жодних заходів для порятунку життя потерпілої, а навпаки, один з обвинувачених пішов у пошуках мотузки та бензину, щоб прив`язати потерпілу та спалити разом з будинком. Лише завдяки активним діям потерпілої ОСОБА_11 , яка змогла відштовхнути обвинуваченого та вибіги на вулицю, при цьому активно зверталася за допомогою до сторонніх осіб, жителів сусідніх будинків, що прийшли на місце події і це перешкодило переслідуванню потерпілої та доведенню обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 злочинного умислу до кінця вчиненню умисного вбивства з корисливих мотивів. Тобто злочин не був закінчений з причин, які не залежали від волі обвинувачених.

Характер цілеспрямованих дій обвинувачених, які душили потерпілу, приставляли до горла ніж, завдавали численні удари руками та ногами у різні частини тіла, у тому числі у життєво важливі органи, спричиняли ножові різані поранення у різні ділянки тіла, кількість отриманих поранень та ударів, поведінка обвинувачених, що передувала подіям, та їх поведінка після вчинення кримінальних правопорушень, усе це доводить наявність у винних умислу саме на вбивство, якого вони не змогли довести до кінця з причин, що не залежали від їх волі, а доводи в апеляційних скаргах про протилежне є неспроможними.

Разом з цим, як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство, відповідальність за, яке передбачено п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, кваліфікується у разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди.

Встановлені судом 1 інстанції фактичні обставини переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , після того як під час розбійного нападу заволоділи грошовими коштами у сумі 2200 грн., які належать потерпілій, неодноразово, протягом тривалого часу, вимагали у потерпілої віддати всі кошти, які у неї є, зокрема ті, які вона збирала на поховання. Враховуючи знаряддя й спосіб вчинення злочинів, характер, локалізацію та кількість ударів, завданих потерпілій, поведінку винних, що зазначено вище та вказує на те, що обвинувачені керувалися саме корисливим мотивом під час нападу на останню, в ході якого в них виник умисел на вбивство потерпілої ОСОБА_11 . Отже, мотивом позбавлення життя потерпілої, який виник саме під час розбійного нападу, було бажання обвинувачених отримати матеріальні блага для себе, тому суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були обумовлені саме корисливим мотивом.

При кваліфікації дій винних суд правильно виходив з того, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 п. 12 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вчинений за попередньою змовою групою осіб, де обвинувачені є співвиконавцями замаху на вбивство, діяли з єдиним умислом, спрямованим на заподіяння смерті потерпілій.

Так, передбачене п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України вбивство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, згідно з ч. 2 ст. 28 КК України, має місце у випадках, коли його було спільно вчинено декількома особами, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

З урахуванням конкретних обставин провадження та змісту спільного умислу осіб, що вчиняють убивство за попередньою змовою, до таких дій належать: застосування на початку нападу насильства щодо потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан для того, щоб інший співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасниками; усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це; надання особі, яка згідно з домовленістю заподіює смерть потерпілому, конкретної допомоги під час учинення вбивства (у вигляді порад, передачі зброї тощо); ведення спостереження за потерпілим, іншими особами чи обстановкою безпосередньо перед убивством або під час його вчинення з метою забезпечити реалізацію спільного умислу тощо. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що під час вчинення злочину кожен із співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які, разом з тим, спрямовані на досягнення єдиної мети.

Як встановлено судом 1 інстанції на підставі досліджених доказів, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обидва наносили потерпілій ОСОБА_11 множинні удари руками та ногами, душили її, приставляли ніж до шиї, один одному радили як вчинити злочин. При цьому дії засуджених були злагодженими та послідовними, що свідчить про наявність домовленості між ними.

Разом з тим, зважаючи на неодноразові висловлювання обвинувачених про те, що вони спалять потерпілу живцем, для чого принесуть мотузки та обіллють бензином, а потім підпалять разом з будинком, при цьому заллють потерпілій у рот спиртні напої, що буде свідчити, що остання сама згоріла; встановлені з показань обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_11 обставини вчинення злочину, враховуючи спосіб його вчинення, також те, що ОСОБА_9 залишив будинок потерпілої з метою пошуку бензину та мотузок, для того щоб прив`язати потерпілу та спалити разом з будинком, при цьому обвинувачені, об`єднані спільним умислом, усвідомлювали, що своїми узгодженими діями, у тому числі з використанням як знарядь злочину, завдають потерпілій, окрім іншого, особливих психічних та моральних страждань. Дії обвинувачених під час вчинення протиправних дій свідчать про те, що винні не могли не усвідомлювати, що такими своїми діями під час вчинення замаху на вбивство завдають тривалих особливих душевних страждань потерпілій.

З вказаних вище підстав колегія суддів погоджується і з висновками суду 1 інстанції про наявність в дія обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ознак незакінченого замаху на умисне вбивство, вчиненому з метою приховування іншого кримінального правопорушення.

Отже доводи апеляційних скарг з приводу відсутності у діях обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 кваліфікуючих ознак, передбачених п. п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України не знайшли свого підтвердження.

У матеріалах кримінального провадження немає даних на підтвердження того, що у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 був намір лише на вчинення розбійного нападу, не наведено їх і в поданих захисниками апеляційних скаргах. Зокрема, відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачені, які після заволодіння грошових коштів під час розбійного нападу, завдавали численні удари руками та ногами у різні частини тіла потерпілої, душили її, приставляли ніж до горла, намагалися спалити, був намір лише на вчинення розбійного нападу. При цьому обвинувачені суду 1 інстанції ніяким чином не пояснили, з якого мотиву вчиняли такі свої дії.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання захисників на відсутність слідів паливно-мастильних матеріалів на тілі або одязі (взутті) обвинувачених, оскільки стороною захисту не доведено, яким чином дана обставина вказує на непричетність ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до вчинених злочинів. З вказаних вище підстав колегія суддів вважає безпідставними доводи захисників про те, що ОСОБА_9 забрав ніж і зламав його, щоб ним неможливо було спричинити тілесні ушкодження.

Що стосується посилань сторони захисту на порушення судом 1 інстанції вимог ст. 31 КПК України, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у своїй апеляційній скарзі адвокати вказують, що судовий розгляд даного кримінального провадження щодо осіб, які обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, має здійснюватися колегіально у складі трьох суддів лише у випадку подання обвинуваченим або обвинуваченими відповідного клопотання, а оскільки в рамках даного кримінального провадження такого клопотання не надходило, то суд 1 інстанції незаконно здійснював судовий розгляд у складі трьох суддів.

Згідно з ч. 1 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами 2, 3, 12 цієї статті.

Частиною 2 ст. 31 КПК України встановлено, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

Разом з тим жодних підстав, які б свідчили про те, що вирок суду 1 інстанції був ухвалений незаконним складом суду, колегія суддів не вбачає.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до положень ст. 35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації матеріалів кримінального провадження визначено колегію у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . При цьому розподіл здійснювався автоматизованою системою документообігу суду.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що у разі, коли автоматизованою системою документообігу суду було визначено колегію суддів у складі трьох суддів, а нормами КПК України передбачено, що така категорія кримінальних проваджень має розглядатися суддею одноособово, то в такому випадку здійснення судового розгляду у тому складі, який був визначений згідно положень ст. 35 КПК України, не є істотним порушенням, яке передбачене ст. 412 КПК України, оскільки за таких обставин судове рішення, ухвалене таким складом суду, матиме більше гарантій законності.

Крім того, відповідно до журналу судового засідання від 22.08.2022 року відводів колегії суддів учасниками провадження, в тому числі стороною захисту, заявлено не було, тобто сторони довіряли такому складу суду здійснювати судовий розгляд.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що у даному кримінальному провадженні окремих думок суддями, які проводили судовий розгляд в суді 1 інстанції подано не було, тому вирок було ухвалено одноголосно.

Доводи сторони захисту про порушення правил підсудності є необґрунтованими, так як розгляд кримінального провадження відбувся у спосіб та порядку, встановленому ст. 34 КПК України, що підтверджується, окрім іншого, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10.08.2022 року про зміну підсудності вказаного кримінального провадження.

Також є таким що не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг захисників про скасування вироку та направлення кримінального провадження на новий розгляд в суд 1 інстанції у зв`язку із оголошенням судом вступної та резолютивної частини вироку, та невручення повного його тексту в день оголошення з посиланням на порушення вимог ст. 615 КПК України, виходячи з наступного.

Оцінюючи доводи сторони захисту в цій частині, апеляційний суд звертає увагу, що захисниками окрім констатації цієї обставини, яку вони вважають істотним порушенням процесуального закону, взагалі не вказують, як зазначена процедура проголошення судового рішення вплинула на права сторони захисту або в будь-який спосіб порушила права учасників судового провадження.

Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження оскаржуваний вирок був наданий сторонам у письмовому виді, подані апеляційні скарги свідчать про те, що зміст вироку був добре відомий стороні захисту.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту свідчать не тільки про досконале знання захисниками обставин кримінального провадження і зібраних органом досудового розслідування доказів, але й про достатній час для підготовки своєї правової позиції.

Наведене свідчить про відсутність підстав вважати про існування порушення судом 1 інстанції закону, яке перешкодило своєчасно та на належному рівні підготувати апеляційну скаргу після проголошення вироку судом 1 інстанції.

Разом з цим, у даній справі, захисники не навели жодного аргументу, як оголошення резолютивної частини вироку та невручення його повного тексу в день проголошення, вплинуло на права сторони захисту, а також відносно того, що в даному випадку можливо розцінювати, як істотне порушеннями вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд 1 інстанції при призначенні обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання, дотримуючись вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі дані про особу винних, а саме те, що ОСОБА_7 раніше судимий, ОСОБА_9 раніше не судимий, притягувались до адміністративної відповідальності, їх вік, сімейний та майновий стан, відсутність даних про перебування на обліку у нарколога та психіатра, формально негативні характеристики за місцем проживання, їх поведінка під час та після вчинення кримінально-протиправних дій, а так само ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх кількість, ставлення до скоєного.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що судом не встановлено обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . До обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, суд відніс вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Розкаяння передбачає окрім визнання особою провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину - це надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність.

Вищезазначені обставини колегія суддів не може визнати такими, що пом`якшують покарання обвинувачених, так як відсутні на те підстави.

Відшкодування завданих збитків та усунення заподіяної шкоди - це дії, які фактично усувають негативні наслідки вчиненого кримінального правопорушення. Намагання добровільно частково відшкодувати завдані збитки не можна розцінювати як добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди - і визнавати як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки таке відшкодування взагалі не відбулося.

Взявши до уваги всі зазначені обставини, у тому числі й ті, на які посилаються захисники у апеляційній скарзі, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованих статей, із застосуванням правил ст. 70 КК України, з конфіскацією всього майна, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень. Призначене їм покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, а тому відсутні підстави для його пом`якшення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2023 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4