ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2315/23 Справа № 192/1263/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000308 відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, проживає без за реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

30 листопада 2016 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 місяця арешту;

21 грудня 2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 25 червня 2019 року по відбуттю строку покарання,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Запобіжний захід ОСОБА_12 та ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ухвалено відраховувати з дня фактичного затримання: ОСОБА_12 - з 09 липня 2022 року, ОСОБА_11 09 липня 2022 року, при цьому, зараховано кожному з них у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, неповнолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 08 липня 2022 року приблизно 14:30 год., ідучи разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 вздовж вулиці Свободи в с.Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області, де в ході розмови у ОСОБА_12 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт з ОСОБА_13 , перебуваючи на узбіччі дороги поряд з будинком №67 по вул. Свободи в с. Сурсько-Михайлівка в ході конфлікту з ОСОБА_13 , на ґрунті неприязних відносин, керуючись раптово виниклим злочинним умислом направленим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, групою осіб, почали спільно почергово наносити тілесні ушкодження ОСОБА_13 . Так, ОСОБА_12 своєю правою ногою з розмаху наніс один удар в область ребер потерпілої, в цей час ОСОБА_11 скляною пляшкою, яку тримав за горловину в правій руці, вдарив ОСОБА_13 по голові в скроневу область, від чого остання впала на землю, після чого ОСОБА_12 правою ногою наніс потерпілій ОСОБА_13 один удар в область голови, а ОСОБА_11 нахилившись наніс не менше одного удару скляною пляшкою в область голови, після чого ще наніс не менше 5 ударів правою ногою по грудній клітині. Потім ОСОБА_12 продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс правою ногою не менше 2 ударів по тулубу потерпілої ОСОБА_13 в область ребер та не менше одного удару правою ногою в область потилиці потерпілої.

Таким чином неповнолітній ОСОБА_12 та ОСОБА_11 діючи спільно, в групі спричинили ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді синців на голові та обличчі, крововиливів в м`які покрови голови з внутрішньої сторони, вдавленого перелому кісток склепіння та основи черепу, субарахноїдальних крововиливів, набряку головного мозку, крові в бокових шлуночках головного мозку та чисельних переломів грудини, ребер з крововиливами в оточуючі м`які тканини та розривом престінкової плеври, крові в плевральній порожнині, в результаті чого смерть ОСОБА_13 настала від сумісної тупої травми тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, яка ускладнилася шоком.

Дії ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , за ч. 2 ст. 121 КК України в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат змінити та стягнути з обвинувачених в дохід держави солідарно процесуальні витрати за проведення судової трасологічної експертизи у розмірі 755,12 грн., мотивуючи такі вимоги тим, що судом першої інстанції в судовому засіданні було встановлено розмір процесуальних витрат в розмірі 755,12 грн.

Захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_11 просить вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року відносно ОСОБА_11 , за ч. 2 ст. 121 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що суд проводив судовий розгляд упереджено, не об`єктивно та не всебічно, надавав перевагу стороні обвинувачення, а сторону захисту обмежив у можливості реалізувати свої процесуальні права, що свідчить про перешкоджання стороні захисту у можливості довести та обґрунтувати свою позицію. Вказує, що судом першої інстанції порушено право ОСОБА_14 на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист права людини та основоположних свобод, а також, допущені істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, що призвело до неповного судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Висновки суду, викладені у вироку, сторона захисту вважає невідповідними фактичним обставинам кримінального провадження.

Поміж цього, захисник вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази протоколи огляду від 09 липня 2022 року (т. 1 а.с. 210 211, 212-213) є неналежними та недопустимими доказами, оскільки не відповідають вимогам КПК України, тобто отримані не у порядку, встановленому цим Кодексом, а саме: в них відсутні дати народження понятих, що унеможливлює їх ідентифікацію, а також відсутні ім`я та по-батькові спеціаліста, його місце проживання та дата народження, що також позбавляє можливості його ідентифікувати, а також відсутній підпис спеціаліста, або фіксування причин відмови від підпису та зауваженнями причин відмови.

З огляду на те, що вище вказані протоколи огляду сторона захисту вважає неналежними та недопустимими доками, то до доказів, зібраних на їх підставі, зокрема висновків експерта № 127-Е від 12 липня 2022 року, №467 віл 29 липня 2022 року, №394 від 29 липня 2022 року, №394-1 від 29 липня 2022 року, № 394-2 від 29 липня 2022 року, №394-3 від 29 липня 2022 року, №394-4 від 29 липня 2022 року, №394-5 від 29 липня 2022 року, №394-6 від 29 липня 2022 року та постанов про приєднання предметів до кримінального провадження як речових доказів від 18 серпня 2022 року і від 31 серпня 2022 року, на думку сторони захисту, повинна застосовуватись доктрина плодів отруйного дерева.

Захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах просить вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року відносно ОСОБА_12 , за ч. 2 ст. 121 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження у звязку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України вчинено ОСОБА_12 .

В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_9 , як і захисник ОСОБА_10 , посилається на те, що протокол огляду від 09 липня 2022 року проведеного слідчим ОСОБА_15 за участі двох понятих, спеціаліста, власника будинку ОСОБА_8 на території домоволодіння АДРЕСА_2 та протокол огляду місця події від 09 липня 2022 року проведеного слідчим ОСОБА_15 за участі двох понятих, спеціаліста, відповідно до якого проведено огляд ділянки місцевості розташованої приблизно в 30 м від будинку АДРЕСА_3 - не містять дат народження понятих, що унеможливлює їх ідентифікацію, відсутні ім`я по-батькові спеціаліста, його місце проживання та дата народження, що також позбавляє можливість його ідентифікувати, а також відсутній підпис спеціаліста або фіксування причин відмови від підпису та зауваженнями, тобто, протоколи не відповідають вимогам КПК України та мають бути визнані недопустимими доказами у даному провадженні, але суд попри доводи сторін захисту грубо порушив норми КПК України та дійшов висновку лише про те, що дані протоколи містять недоліки, хоча повинен був визнати їх неналежними та недопустимими доказами.

Крім того, на думку захисника, суд повинен був визнати недопустимим і похідний від цих доказів висновок експерта №127-Е від 12.07.2022, висновок експерта №467 від 29.07.2022, висновок експерта №394 від 29.07.2022, висновок експерта №394-1 від 29.07.2022, висновок експерта №394-2 від 29.07.2022, висновок експерта №394-3 від 29.07.2022,висновок експерта №394-4 від 29.07.2022, висновок експерта №394-5 від 29.07.2022, висновок експерта №394-6 від 29.07.2022, постанови слідчого про приєднання предметів до кримінального провадження як речових доказів від 18.08.2022 та від 31.08.2022.

При цьому, захисник вважає, що суд не врахував доктрину «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Гефген проти Німеччини» від 30 червня 2008 року та «Яременко проти України» від 30 квітня 2015 року, згідно з якими визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі, тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого доказу, самі є недопустимими як доказ.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, від поданої апеляційної скарги відмовився. Щодо апеляційних скарг сторони захисту, то прокурор посилався на їх безпідставність та необґрунтованість, просив залишити скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Захисники обвинувачених свої апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти прийняття відмови прокурора від поданої ним апеляційної скарги не заперечували.

Обвинувачені в судовому засіданні підтримали позицію своїх захисників, від дачі пояснень по суті обставин кримінального провадження та незгоди із ухваленим вироком, в порядку ст. 63 Конституції України відмовились.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_12 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу захисників, просила виправдати її онука, вказувала на його невинуватість.

Потерпіла в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг захисників заперечувала, просила вирок суду першої інстанції залишити без змін як законний та обґрунтований.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити апеляційні скарги захисників обвинувачених без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження письмові докази, а саме: протокол огляду з фототаблицею від 03 липня 2022 року, відповідно до якого було виявлено труп ОСОБА_13 ; протокол проведення слідчого експерименту від 10 липня 2022 року з додатком диском dvd-rw, який постановою слідчого від 10 липня 2022 року визначний речовим доказом у даному провадженні та містить відеофіксацією перебігу слідчого експерименту за участі ОСОБА_12 ; протокол проведення слідчого експерименту від 10 липня 2022 року з додатком диском dvd-rw, який постановою слідчого від 10 липня 2022 року визначний речовим доказом у даному провадженні та містить відеофіксацією перебігу слідчого експерименту за участі ОСОБА_11 ; протокол огляду місця події з фототаблицею від 09 липня 2022 року, відповідно до якого оглянуто відкриту ділянку місцевості поблизу буд. АДРЕСА_3 ; протокол огляду від 09 липня 2022 року, відповідно до якого власниця будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8 добровільно надала особисті речі ОСОБА_12 для їх огляду та вилучення; протокол огляду місця події з фототаблицею від 09 липня 2022 року, відповідно до якого оглянуто ділянку місцевості розташованої приблизно в 30 метрах від будинку АДРЕСА_3 ; протокол огляду з фототаблицями від 11 липня 2022 року, відповідно до якого оглянуто особисті речі померлої потерпілої ОСОБА_13 , в яких вона була виявлена 08 липня 2022 року.

А також, на покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та висновки судових експертиз №127Е від 12 липня 2022 року, №394 від 29 липня 2022 року, №394-1 від 29 липня 2022 року, №394-2 від 29 липня 2022 року, №394-3 від 29 липня 2022 року, №394-5 від 29 липня 2022 року, №394-6 від 29 липня 2022 року і №СЕ-19/104-22/22288/Д від 01 серпня 2022 року.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищенаведені докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дійсно 08 липня 2022 року, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_13 , на ґрунті неприязних відносин, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, діючи умисно, почали спільно, почергово, наносити тілесні ушкодження у вигляді синців на голові та обличчі, крововиливів в м`які покрови голови з внутрішньої сторони, вдавленого перелому кісток склепіння та основи черепу, субарахноїдальних крововиливів, набряку головного мозку, крові в бокових шлуночках головного мозку та чисельних переломів грудини, ребер з крововиливами в оточуючі м`які тканини та розривом престінкової плеври, крові в плевральній порожнині ОСОБА_13 , в результаті яких остання померла, тобто, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Водночас, захисники обвинувачених в своїх апеляційних скаргах посилаються на недопустимість таких письмових доказів, як протокол огляду від 09 липня 2022 року проведеного слідчим ОСОБА_15 за участі двох понятих, спеціаліста, власника будинку ОСОБА_8 на території домоволодіння АДРЕСА_2 та протокол огляду місця події від 09 липня 2022 року проведеного слідчим ОСОБА_15 за участі двох понятих, спеціаліста, відповідно до якого проведено огляд ділянки місцевості розташованої приблизно в 30 м від будинку АДРЕСА_3 , мотивуючи такі доводи тим, що дані процесуальні документи не містять дат народження понятих, що унеможливлює їх ідентифікацію, відсутні ім`я по-батькові спеціаліста, його місце проживання та дата народження, що також позбавляє можливість його ідентифікувати, а також відсутній підпис спеціаліста або фіксування причин відмови від підпису та зауваженнями, тобто, протоколи не відповідають вимогам КПК України, а тому мають бути визнані недопустимими доказами у даному провадженні.

При цьому, посилаючись на доктрину плодів отруйного дерева, захисники обвинувачених в своїх апеляційних скарга просять визнати недопустимими доказами висновки судових експертиз №127-Е від 12 липня 2022 року, №467 від 29 липня 2022 року, №394 від 29 липня 2022 року, №394-1 від 29 липня 2022 року, №394-2 від 29 липня 2022 року, №394-3 від 29 липня 2022 року, №394-4 від 29 липня 2022 року, №394-5 від 29 липня 2022 року, №394-6 від 29 липня 2022 року, постанови слідчого про приєднання предметів до кримінального провадження як речових доказів від 18 серпня 2022 року та від 31 серпня 2022 року, оскільки дані докази є похідними від вищенаведених протоколів, які сторона захисту вважає складеними із порушенням вимог КПК України.

Однак, колегія суддів оцінює критично такі доводи сторони захисту і не вбачає правових підстав для визнання протоколу огляду від 09 липня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_22 було добровільно видано речі обвинуваченого ОСОБА_12 та протоколу огляду місця події від 09 липня 2022 року, відповідно до якого оглянуто ділянку місцевості розташованої приблизно в 30 метрів від будинку АДРЕСА_3 недопустимими доказами, з огляду на наступне.

Так, положеннями ст. ст. 84, 86, 87 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. При оцінці доказів, наданих сторонами, суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла, чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Як вбачається із досліджених судом першої інстанції протоколів огляду від 09 липня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_8 було добровільно видано речі обвинуваченого ОСОБА_12 та огляду місця події від 09 липня 2022 року, відповідно до якого оглянуто ділянку місцевості розташованої приблизно в 30 метрів від будинку АДРЕСА_3 дані процесуальні документи було складено із дотриманням вимог ст. 237 КПК України, а вилучення знайдених речових доказів в ході проведення огляду відбувалось органом досудового розслідування із дотриманням вимог ст. 93 КПК України. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що речі обвинуваченого ОСОБА_12 , в яких він був під час подій та на яких згідно висновків судових експертів в подальшому виявлено сліди крові потерпілої, були видані бабусею обвинуваченого ОСОБА_8 добровільно, порушень кримінально-процесуального законодавства від час вилучення речей ОСОБА_12 колегією суддів під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку не встановлено. Дії співробітників поліції під час проведення огляду місцевості та огляду домоволодіння, в ході якого власницею будинку, бабусею обвинуваченого, видано добровільно речі онука, ані обвинуваченими, ані захисниками в установленому законом порядку не оскаржувались.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, про те, що відсутність в протоколах огляду від 09 липня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_22 було добровільно видано речі обвинуваченого ОСОБА_12 та протоколу огляду місця події від 09 липня 2022 року, відповідно до якого оглянуто ділянку місцевості розташованої приблизно в 30 м від будинку АДРЕСА_3 дат народження понятих, ім`я по-батькові спеціаліста, його місце проживання та дати народження, підпису спеціаліста або фіксування причин відмови від підпису та зауваженнями свідчить лише про наявність недоліків, допущених органом досудового розслідування при їх складанні, які не можуть бути підставою для визнання даних доказів недопустимими, оскільки не викликають істотного порушення прав і свобод ані учасників вказаних слідчих, ані обвинувачених та істотно не впливають на висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог захисників обвинувачених щодо визнання недопустимими доказами висновків судових експертиз №127-Е від 12 липня 2022 року, №467 від 29 липня 2022 року, №394 від 29 липня 2022 року, №394-1 - №394-6 від 29 липня 2022 року, постанов слідчого про приєднання предметів до кримінального провадження як речових доказів від 18 серпня 2022 року та від 31 серпня 2022 року на підставі доктрини плодів отруйного дерева, оскільки істотних порушень, які б свідчили про недопустимість протоколів огляду від 09 липня 2022 року судом апеляційної інстанції не встановлено, а відтак і наявності підстав для визнання похідних від них доказів недопустимими.

Поміж іншого, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку обвинуваченим була надана можливість висловити свою думку з приводу законності та обґрунтованості судового рішення, а також, висловити свою незгоду із встановленими судом першої інстанції обставинами кримінального провадження та дослідженими в ході судового провадження доказами, однак, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в порядку ст. 63 Конституції України від надання будь-яких пояснень відмовились. В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_12 лише зазначив суду апеляційної інстанції, що до вчинення кримінального правопорушення не причетний, що усі викривальні покази в ході досудового розслідування ним було надано під тиском.

Однак, колегія суддів вважає такі посилання обвинуваченого ОСОБА_12 безпідставними та такими, що є обраною лінією захисту, спрямованою на уникнення від кримінальної відповідальності з вчинений злочин, враховуючи наступне.

Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду місцевим судом було повідомлено органи ДБР про здійснення тиску на обвинувачених, за фактом чого обласною прокуратурою 20 лютого 2023 року за №0000147 внесено відомості до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 365 КК України.

Після проведення розслідування за даним фактом, постановою старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м. Полтаві кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Тож, з огляду на те, що органом ДБР не встановлено в діях співробітників поліції складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України під час проведення досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , за ч. 2 ст. 121 КК України, то колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість посилань ОСОБА_12 на застосування будь-якого тиску на нього з боку співробітників поліції, а відтак і під час дачі показів в ході проведення слідчого експерименту за участі останнього, в ході якого ОСОБА_12 добровільно, послідовно показав обставини вчинення кримінального правопорушення, в тому числі, послідовність та локалізацію нанесених потерпілій тілесних ушкоджень. Слідчі експерименти із обвинуваченими були проведені у присутності їх захисників, протоколи проведення слідчих експериментів підписані як обвинуваченими, так і захисниками добровільно, без будь-яких зауважень. Покази обвинувачених, зокрема, ОСОБА_23 , відповідно до яких останній показав як та в якій послідовності наносив удари потерпілій повністю узгодились із дослідженими судом першої інстанції висновками судових експертиз щодо виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої.

Щодо апеляційної скарги прокурора на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , за ч. 2 ст. 121 КК України, відповідно до змісту якої прокурор просив змінити вирок та стягнути з обвинувачених в дохід держави солідарно процесуальні витрати за проведення судової трасологічної експертизи у розмірі 755,12 грн., то оскільки до початку розгляду справи по суті від прокурора в порядку ст. 403 КПК України надійшла відмова від апеляційної скарги, колегія суддів, за відсутності заперечень з боку інших учасників судового провадження, вважає за необхідне прийняти відмову прокурора від апеляційної скарги, а апеляційне провадження в цій частині закрити.

Таким чином, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив обставини кримінального провадження, доводи захисників обвинувачених щодо незгоди із наявними в матеріалах справи письмовими доказами, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування вироку суду, відсутні.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти відмову прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури від апеляційної скарги на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Апеляційне провадження в частині апеляційної скарги прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури від апеляційної скарги на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 121 КК України закрити.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою в той самий строк, з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4