ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3816/22 Номер провадження 11-кп/814/1204/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000640, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Василівка, Семенівського району, Полтавської області, українця, громадянина України, студента 4 курсу педагогічного коледжу ім. Макаренка, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено рахувати з дня його затримання після набрання вироком законної сили.

Вирішено питання скасування накладеного арешту на майно та порядок стягнення судових витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 16 жовтня 2021 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин (у темну пору доби в умовах недостатньої видимості), керуючи автомобілем ВАЗ 217030 д.н. НОМЕР_1 , рухаючись в населеному пункті смт. Семенівка, Полтавської області вулицею Шевченка, грубо порушуючи вимоги п. 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, зі швидкістю приблизно 151,6-158,2 км/год, на перехресті з вулицею Молодіжною не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , яка перетинала перехрестя, внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження та померла на місці.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 - захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок змінити та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, не погоджується з вироком суду у зв`язку з безпідставним не застосуванням до обвинуваченого ОСОБА_11 статті 75 КК України, про що просив сам обвинувачений, сторона захисту, прокурор та потерпіла.

Вказує, що при призначенні покарання судом не було враховано характеристику особи обвинуваченого, який є раніше не судимий, не одружений, навчається, на обліках в нарколога та психіатра не перебуває, має відносно молодий за віком, під час події злочину був тверезий, а ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення органом пробації оцінюється як середній, що також, відображено у вироку суду.

Також зазначає, що місцевий суд не врахував наступні важливі обставини справи, які характеризують ОСОБА_7 , а саме, що місце ДТП останній не залишив, зупинився, викликав поліцію та швидку допомогу, а також відразу приймав участь у першочергових слідчих діях; не очікуючи результатів експертиз та процесуальних рішень по ДТП, в максимально короткий термін, ОСОБА_11 повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілій стороні; позитивно характеризувався у ВНЗ, де проходив навчання; під час проведення досудового розслідування прибував за першим викликом до органів досудового розслідування та приймав участь у слідчих діях навіть коли не мав статусу «підозрюваного» та обраного запобіжного заходу.

Посилається, що вироком суду від 01.09.2022 встановлено, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Вказує, що обвинувачений повною мірою визнав свою вину, усвідомив суспільно-небезпечний характер свого діяння, щиро покаявся та вчинив дії щодо відшкодування спричиненої ним шкоди, про що також наголошувала потерпіла.

Також зазначає, що суд першої інстанції, не звернув увагу на позицію потерпілої, яка в судовому засіданні не наполягала на суворій мірі покарання, претензій до обвинуваченого не мала, оскільки збитки повністю та добровільно ним відшкодовані.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор також просив задовольнити апеляційну скаргу, вирок суду змінити та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробувальним терміном.

Крім того, захисник висловився про порушення судом, на його думку, вимог ст. 349 КПК України.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції не у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Згідно п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Пунктом 1 ч.1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої - є правильним та у апеляційній скарзі не оспорюється.

Апеляційні вимоги щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

За змістом ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинений злочин і особу винного.

Судом першої інстанції обговорювалося питання про можливість застосування положень ст. 75 КК України до обвинуваченого та суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для такого застосування з чим погоджується і колегія суддів.

Твердження захисника про доцільність застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням через те, що під час наїзду на потерпілу він перебував у тверезому стані, не залишив місця ДТП, викликав карету швидкої медичної допомоги та працівників поліції є безпідставні, оскільки відповідно до ПДР така поведінка є обов`язком водія, а саме водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а в разі, якщо він є учасником ДТП із постраждалими, він зобов`язаний викликати працівників поліції та медичних працівників і залишатися на місці ДТП до їх приїзду.

Статтею 3 Конституції України визначено головний принцип політики держави в галузі забезпечення прав людини і громадянина, відповідно до якого людина і, зокрема, її життя визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю… А утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Конституція України передбачає неправомірність свавільного позбавлення життя, тобто такого, яке відбувається з примхи, за відсутності будь-яких підстав. Українською державою відповідні державні органи уповноважені захищати життя людини як від умисних, так і від необережних посягань інших осіб.

Як вбачається із встановлених судом обставин кримінального провадження внаслідок грубого порушення правил дорожнього руху ОСОБА_7 потерпіла загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди. Фактично внаслідок злочинної недбалості обвинуваченим заподіяно смерть ОСОБА_10 .

Хоча обвинувачений і характеризується виключно позитивно, має молодий вік та відшкодував шкоду, проте сукупність обставин, що характеризують дане кримінальне правопорушення, а це перевищення швидкості у населеному пункті більше ніж на 100 км за год. від дозволеної в темну пору доби, та основне - невідворотні наслідки у вигляді смерті людини, не дають підстави колегії суддів для задоволення вимог та звільнення ОСОБА_7 від відбування реального покарання.

Слід зазначити, що висловлена думка захисника про порушення судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК України в ході апеляційного перегляду не знайшла свого підтвердження.

Суд під час судового розгляду роз`яснив обвинуваченому наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України на що отримав беззаперечну згоду ОСОБА_7 , після цього судом було детально допитано обвинуваченого, який підтвердив, що увечері 16.10.2021 він керував автомобілем ВАЗ 217030 д.н. НОМЕР_1 та рухався вулицею Молодіжна в смт. Семенівка Полтавської області з перевищенням встановленої швидкості руху в населеному пункті. На перехресті з вул. Шевченка здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , яка перетинала перехрестя та померла на місці. При цьому не заперечував правильність висновків експерта про встановлення можливої швидкості від 151,6 км/год. до 158,2 км/год. вказував, що не бачив ОСОБА_10 , оскільки даний відрізок дороги не освітлювався, а він їхав із ввімкненим ближнім світлом фар.

Таким чином, показання обвинуваченого відповідають пред`явленому обвинуваченню в деталях, ОСОБА_7 було роз`яснено зміст ч.3 ст. 349 КПК України та наслідки застосування її положень, з чим останній погодився.

Отже відсутні підстави для висновку про недотримання судом першої інстанції вимог ч.3 ст. 349 КПК України.

В той же час призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України на підставі наступного.

За змістом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Отже, для застосування положень ст. 69 КК України необхідно встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання та обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. При цьому підлягає врахуванню і особа обвинуваченого. В іншому випадку застосування таких положень неможливе.

Правова конструкція ч.1 ст. 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих покарання обставин не може автоматично тягнути застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, для застосування судом положень ст.69 КК повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Позицію щодо необхідності правильності застосування положень ст. 69 КК України Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах, зокрема у справах №724/1535/19 від 30.06.2020, №712/4384/20 від 27.04.2021, №629/2739/18 від 03.02.2021, №505/2096/19 від 13.04.2021 та ін.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував як обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне повне відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також судом враховано особу обвинуваченого.

ОСОБА_7 є особою молодого віку, раніше до відповідальності не притягувався, вину визнав, розкаявся, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Колегія суддів додатково враховує примирення обвинуваченого із потерпілою та її прохання не карати суворо ОСОБА_7 , та з огляду на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, вважає за необхідне визнати їх як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для застосування положень ст. 69 КК України і перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого частиною інкримінованої статті КК.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що обвинувачений не є інвалідом 1 та 2 груп, не є пенсіонером та військовослужбовцем, а тому йому слід призначити покарання у виді обмеження волі.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення, а вирок суду слід змінити.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України - 3 (три) роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту прибуття до установи виконання покарань.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4