Справа №: 486/1118/22 Провадження № 1-кп/486/79/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

Суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 ознайомившись з обвинувальним актом № 0000080 від 13.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт № 0000080 від 13.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 визначено головуючою суддю ОСОБА_1 .

Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження суддя ОСОБА_1 заявляє самовідвід.

Суддя ОСОБА_1 не може бути головуючою у кримінальному провадженні № 0000080 від 13.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, так як потерпілим у відповідному кримінальному провадженні є ОСОБА_3 - син голови Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_4 .

Крім того, суддею ОСОБА_1 був задоволений заявлений самовідвід від розгляду заяви судді ОСОБА_5 про самовідвід від розгляду кримінального провадження № 0000080 від 13.07.2022 № за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України (справа № 486/1118/22, провадження № 1-кс/486/1/2023), відповідно до ухвали Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 січня 2023 року.

Суд виходить із вимог статті 369 КПК України, практики національних судів, з принципу верховенства права, та вважає, що будь-яке процесуальне рішення судді або слідчого судді в кримінальному провадженні повинно бути оформлено процесуальним документом, а в даному випадку: саме ухвалою судді.

Текст статей 80, 81, 82 КПК України свідчить про неоднаковий підхід законодавця щодо зазначення у вказаних нормах порядку подачі заяви про самовідвід судді.

Згідно з ч. 1 ст. 80 КПК України, суддя за наявності підстав, передбаченими статтями 75-79 КПК України, зобов`язаний заявити самовідвід.

Як свідчить текст ч. 1 ст. 81 КПК України, законодавець після слова «відводу» не зазначає слово «самовідвід». Тому зміст ст. 81 КПК України вказує на процедуру розгляду саме відводу, а не самовідводу.

Положенням КПК України механізм правового регулювання самовідводу суддів чітко не встановлено, як і порядок його вирішення.

Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає (принаймні жодного разу не згадує своїми нормами) такого процесуального документу, як «заява про самовідвід». Питання самовідводу є правовим наслідком доброчесності та особистого сумління судді, який зважив всі факти та обставини, які дозволяють чи не дозволяють об`єктивно та неупереджено розглянути справу, урахував всі обставини та прийняв рішення, виходячи із власного переконання. Суддя несе персональну відповідальність за рішення щодо взятого самовідводу.

З урахуванням судової практики процесуальне рішення про самовідвід не повинно переглядатися іншим суддею, так як це призводить до конфліктів між суддями. Суддя місцевого суду не може бути судом у справі свого колеги щодо обґрунтованості ним заявленого самовідводу, так як це суперечить міжнародним стандартам та закону України «Про судоустрій і статус суддів». З огляду на це, на глибоке переконання суду, правова оцінка щодо заявленого самовідводу суддею місцевого суду може надаватися при перегляді судового рішення вищим судом.

Стаття 129 Конституції України визначає, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Гарантії незалежності суддів, а також відповідальність за втручання у здійснення правосуддя та вплив на суд або суддів у будь-який спосіб закріплюється в Законі України «Про судоустрій і статус суддів».

Із системного аналізу наведених норм слідує, що незалежність є основною передумовою їх об`єктивності та неупередженості, у зв`язку з чим будь-який вплив на суддю, у тому числі з боку інших суддів, є неприпустимим.

Суддя повинен виконувати свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, не зважаючи на будь-які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику.

Згідно із пунктом 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановлені судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

П. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів передбачає, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Тому з метою дотримання положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики ЄСПЛ, яка є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню, відповідно до ст. 9 Конституції України, статтями 1, 8 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», забезпечення об`єктивності, неупередженості та з метою справедливого розгляду заяви про відвід, суддя вважає за доцільне відвестися від її розгляду.

Право на справедливий суд є складовою верховенства права. Довіра до судової влади формується з дій і рішень конкретних суддів. Громадськість оцінює роботу судів за їх судові рішення. Коли суспільство бачить, що судові процеси відкриті, що в суді є рівність і змагальність сторін: саме тоді з`являється довіра до суду. Оскільки запити суспільсва на справедливість, особливо зараз, в умовах війни, є надвзичайно високими, тому судді зобов`язані це усвідомити.

Із держави не знімається обов`язок забезпечити право громадян на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в тому числі і в період воєнного стану.

Суддя проаналізувала, обдумала, оцінили варіанти, визначила наслідки розгляду справи під її головуванням, із застосуванням тесту на підзвітність суспільному контролю на незалежний суд, і заявила самовідвід з власної ініціативи.

Учасники процесу мають право знати чому справу передано іншому судді чи суду. Це право допомагає уникнути свавільного перерозподілу справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою ЄСПЛ, статтями 1, 8, 9, 10, 75, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заявлений самовідвід судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 та передати матеріали кримінального провадження № 0000080 від 13.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України (справа № 486/1118/22, провадження № 1-кп/486/79/2023) до секретаріату суду для проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями, на підставі ст. 35 КПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_6