Справа №369/3475/15-к Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/321/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та виправдано за недоведеністю, що в його діях є склад злочину.

Вироком Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 .

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 травня 2020 року касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задоволено частково, вирок Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний невинуватим та виправданий за пред`явленим йому обвинуваченням у тому, що він 11.07.2014 близько 2 години ночі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Леніна, зі сторони вул. Авіаторів в напрямку вул. Чкалова, в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області.

На відстані 45,1 м. до перехрестя вулиць Леніна та Чкалова водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою та її зміною, під час виникнення небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля аж до повної його зупинки, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який рухався в попутному з ним напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: політравми, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, посттравматичного субарахноїдального крововиливу, крововиливу в шлуночки головного мозку, закритої травми грудної клітини, переломів 1-9 ребер зліва з наявністю лівостороннього гемопневмотораксу, перелому обох кісток правої гомілки, перелому лівої лопатки, саден голови та обличчя, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.1.5, 2.3б, 2.9а, 12.3 ПДР України, що стало причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП - отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 .

В поданих апеляційних скаргах прокурор у кримінальному провадженні та потерпілий просять вирок суду скасувати через порушенням судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначають, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки вони спростовуються наданими у справі доказами. Зокрема, не відповідають дійсності його свідчення щодо складних дорожніх умов на місці ДТП, поганого освітлення і туману, оскільки за свідченнями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що також підтверджується даними протоколу огляду місця події, в зазначений час на місці пригоди туману не було.

Для перевірки обставин ДТП, на виконання ухвали суду, сторона обвинувачення намагалася провести слідчий експеримент, проте обвинувачений двічі відмовлявся від його проведення, посилаючись на невідповідність погодних умов тим, що були у день пригоди. За відсутності добровільної згоди обвинуваченого слідча дія не могла бути проведена. Проте, судом це помилково розцінено як ухилення сторони обвинувачення від з`ясування істини у справі.

Апелянти також не погоджуються з висновком суду про те, що ОСОБА_7 не перебував у стані алкогольного сп`яніння у момент наїзду на потерпілого, з огляду на результати медичного огляду в ЦРЛ Києво-Святошинського району. Вважають, що правильними є результати огляду ОСОБА_7 безпосередньо на місці події за допомогою приладу Драгер, результат якого показав наявність вмісту в організмі обвинуваченого етилового спирту в кількості 0,4 проміле.

За доводами апелянтів, судом не надано належної оцінки показанням експерта ОСОБА_13 , який в судовому засіданні роз`яснив свій висновок №198/Е та вказав, що малоймовірною є версія про те, що потерпілий сам кинувся на автомобіль з огляду на комплекс отриманих ним ушкоджень, зокрема перелому правої гомілки, що свідчить про його вертикальне положення у момент наїзду.

Натомість суд першої інстанції поклав провину у скоєнні ДТП на потерпілого, який ніби то був неуважним та порушив Правила дорожнього руху, що вважають неприпустимим за наведених обставин кримінального провадження.

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду прокурор просить скасувати виправдувальний вирок суду та ухвалити обвинувальний, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 цього Кодексу звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

Потерпілий просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Стягнути з ОСОБА_7 на його користь 150000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційні скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти доводів апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово ОСОБА_7 , дослідивши за клопотанням учасників судового провадження матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно правил ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, зокрема ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені зазначеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст.94 цього Кодексу правил, які ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, кожний зібраний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність усіх зібраних доказів ? з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, в якому повинні бути наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення з вирішенням питань, зазначених у ст.368 КПК України, а також з правильною кваліфікацією діяння обвинувачених у вчиненні відповідного кримінального правопорушення.

Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуваний виправдувальний вирок суду першої інстанції в повній мірі не відповідає, з огляду на таке.

При перевірці матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що висновки суду про недоведеність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суперечать фактичним обставинам кримінального провадження, не ґрунтуються на тих доказах, які були досліджені в суді, при цьому висновки, викладені у вироку суду, містять суперечності, що в сукупності вплинуло на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 , суд виходив з того, що докази, надані органом досудового розслідування, не доводять порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України.

При цьому, судом визнано неналежним доказом висновок автотехнічної експертизи №5-01/224 від 25.03.2015 року, оскільки не вдалося усунути суперечності між вихідними даними, які враховувалися експертом, та показаннями обвинуваченого щодо дорожньої обстановки, яка мала місце на час ДТП. У вихідних даних для проведення експертизи зазначалося, що на момент ДТП проїзна частина в темну пору доби була освітлена вуличними ліхтарями, дорожнє покриття сухе, однак за поясненнями обвинуваченого на місці зіткнення стояв густий туман, а дорожнє освітлення було вимкнене, тому оглядовість була мінімальною.

З цих підстав суд не взяв до уваги і протокол проведення слідчого експерименту від 12.03.2015 року за участі потерпілого та свідка ОСОБА_10 .

Таким чином суд визнав, що органом досудового розслідування не доведено наявності технічної можливості в обвинуваченого попередити наїзд на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування.

Водночас, суд зазначив, що саме необережні дії потерпілого, який знаходився на проїзній частині в нетверезому стані, призвели до наїзду на нього.

Суд також визнав недоведеним перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки показники приладу Драгер, за допомогою якого обвинувачений пройшов огляд на місці події, спростовуються висновком лікаря ЦРЛ Києво-Святошинського району Київської області від 11.07.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_7 станом на 04:45 год. не перебував у стані сп`яніння.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а тому його виправдав.

Разом з тим, проаналізувавши досліджені в суді апеляційної інстанції докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вони беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_7 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали - отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 .

Так, у відповідності до п.2.3. «б» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Разом з тим, у відповідності до положень п.12.3. Правил, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Так, в ході розгляду матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 11.07.2014 близько 2 години ночі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Леніна, зі сторони вул. Авіаторів в напрямку вул. Чкалова, в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області. На відстані 45,1 м. до перехрестя вулиць Леніна та Чкалова водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою та її зміною, під час виникнення небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля аж до повної його зупинки, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який рухався в попутному з ним напрямку. В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 б, 2.9 а, 12.3 ПДР України, що стало причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП - отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 .

До таких висновків колегія суддів дійшла з огляду на наступне.

Допитаний в суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 показав, що 11.07.2014 він рухався на автомобілі «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , разом зі своєю знайомою ОСОБА_14 в с. Петропавлівська Борщагівка по вул. Леніна зі сторони вул. Авіаторів в напрямку вул. Чкалова, підтримуючи швидкість близько 30 км/год. На вулиці було темно та був сильний туман. Видимість була обмежена погодними умовами. Швидкість руху його автомобіля була близько 30 км/год. Було ввімкнено ближнє світло фар, а також протитуманні вогні. В межах своєї смуги для руху він побачив пішохода, коли той знаходився на відстані приблизно за 2-3-5 метрів до передньої частини його автомобілята рухався в попутному з ним напрямку. Відразу ж після того, як він побачив даного пішохода, він застосував екстрене гальмування, а пішохід кинувся на його автомобіль. Однак, уникнути наїзд йому не вдалось. В подальшому трапився наїзд на вказаного пішохода. Наїзд відбувся саме в районі передньої лівої стійки його автомобіля, від чого пішохід, яким виявився ОСОБА_9 , вдарившись об неї та переднє лобове скло, втративши рівновагу, впав на проїзну частину. З результатом дослідження за допомогою приладу Драгер не згідний, оскільки у той день не вживав алкогольних напоїв та попросив провести огляд в лікарні, за результатами якого у нього не було виявлено стану алкогольного сп`яніння.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його винуватістьпідтверджується іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Допитаний потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 11.07.2015 близько 02 год. 00 хв. разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 поверталися додому. На вулиці Леніна в с. Петропавлівська Борщагівка його знайомі йшли по тротуарі, а він йшов по розділовій смузі проїзної частини. Почувши, що позаду їде автомобіль, він звернув на зустрічну смугу руху, проте цей автомобіль вчинив на нього наїзд. Стверджує, що на місці зіткнення було штучне освітлення, погодні умови нормальні, опадів не було.

Оцінюючи зазначені показання потерпілого ОСОБА_9 колегія суддів вважає, що вони є достовірними, логічними, послідовними, та такими, що узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме:

-витягом з ЄРДР від 11.07.2014(т. 2 а.с.1); рапортом інспектора про те, що 11.07.2014 року близько 02 год. 00 хв. було отримано повідомлення про ДТП (т. 2 а.с. 5)протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.07.2014 року і схемою до нього, з якого вбачається, що огляд розпочато о 03 год. 00 хв., стан дорожнього покриття сухий та чистий, освілення вуличне (т. 2 а.с. 6-9; 10); протоколом огляду технічного стану автомобіля ВАЗ 21011 держномер НОМЕР_1 , з якого вбачається що при огляді транспортного засобу було штучне вуличне освітлення, на автомобілі виявлено пошкодження (т. 2 а.с. 11); висновком судово-автотехнічної експертизи за № 443 від 10.11.2014 року, згідно якого при дослідженні рульового керування та системи робочого гальма автомобіля «ВАЗ 2011» д.н.з. НОМЕР_1 несправностей що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи рульового керування чи системи робочого гальма перед подією не виявлено (т. 2 а.с. 28-30) та ілюстративною таблицею до нього (т. 2 а.с. 31-32); довідками - результатами аналізу, з яких вбачається, що у ОСОБА_7 11 липня 2014 року при дослідженні було виявлено спирт етиловий - 0,41 проміле алкоголю, а за допомогою приладу «Драгер» - було виявлено - 0,61 проміле алкоголю (т. 1 а.с. 15);постановою про призначення судово-медичної експертизи від 17.12.2014 (т. 2 а.с. 33-34); висновком судово-медичної експертизи за № 198/Е від 23.01.2015 року, згідно якого в результаті ДПТ ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді політравми, ЗЧМТ, забій головного мозку, постравматичного субарахноїдального крововиливу, крововиливу в шлуночки головного мозку, закритої травми грудної клітини, переломів 1-9 ребер зліва з наявністю лівостороннього гемопневмоторекса, перелому обох кісток правої гомілки, перелому лівої лопатки, саден голови та обличчя. В момент ДТП ОСОБА_9 , найбільш ймовірно, знаходився у вертикальному чи близькому до цього положення, звернений правою боковою поверхнею тіла до рухаючого транспортного засобу (т. 2 а.с. 35-37); довідками і схемою Петропавлівсько - Борщагівської сільської ради про те, що станом на 11.07.2014 року вуличне освітлення функціонувало з 00-00 по 03-00 год.(т. 2, а.с. 38-40); довідкою Центральної геофізичної обсерваторії від 16.12.2014 року, з якої вбачається, що 11.07.2014 року туман поземний був з 02:14 по 05:08 (т. 2 а.с. 51); протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2015 року з участю потерпілого ОСОБА_9 , згідно якого він пояснив і показав обставини вчинення ДТП, підтвердивши свої покази (т. 1, а.с. 90-93); протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2015 року з участю свідка ОСОБА_10 , згідно якого свідок ОСОБА_10 пояснила і показала обставини вчинення ДТП, підтвердивши свої покази (т. 1, а.с. 94-97); протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 12.03.2015 (т. 2 а.с. 87-88); протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 31.05.2016, відповідно до якого ОСОБА_7 відмовився від проведення слідчого експерименту (т. 3 а.с. 127-128); постановою про призначення інженерно-технічної експертизи від 14.03.2015 року (т. 2 а.с. 98); висновком судової авто технічної експертизи за № 5-01/224 від 25.03.2015 року, згідно якого в даній дорожній ситуації, водій автомобіля «ВАЗ - 21011» реєстраційний номер НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху. В заданій дорожній ситуації при заданих вихідних даних, водій автомобіля «ВАЗ - 2101» мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом застосування термінового гальмуванням в момент виникнення небезпеки для його руху. В заданій дорожній ситуації, дії водія автомобіля «ВАЗ - 21011» реєстраційний номер НОМЕР_1 з технічної точки зору, не відповідають вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху по причині, вказані у дослідницькій частині висновку (ст. 4 даного висновку) - (т. 1 а.с. 101-103);

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вищезазначені, досліджені безпосередньо судом апеляційної інстанції докази колегія суддів вважає належними, допустимими та у своїй сукпуності достатніми для встановлення існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та які у своїй сукупності відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Так, матеріалами провадження підтверджується, що потерпілий ОСОБА_9 дійсно йшов по проїзній частини дороги, проте обвинувачений ОСОБА_7 , побачивши його, об`єктивно був спроможний і повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля або безпечного об`їзду перешкоди, проте не зробив цього.

Колегія суддів вважає, що дослідженими апеляційним судом доказами спростовуються доводи сторони захисту про відстуність вуличного освітлення та наявність туману.

Так, матеріалами провадження встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася близько 02 год. ночі. При цьому, довідкою виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошиньского району Київської області № 1-12/154- від 26 грудня 2014 року підтверджується, що станом на 11 липня 2014 року по вул. Леніна функціонує вуличне освітлення з 17:00 по 01:00; по вул. Чкалова вуличне освітлення функціонує з 17:00 по 05:00.

Таким чином, вуличне освітлення на даній ділянці дороги функціонувало у звичайному режимі.

Що стосується наявності туману, то колегія суддів вважає, що ці доводи спростоуваються листом директора Центральної геофізичної лабораторії від 16.12.2014 року про те, що наземний туман був з 02 год. 14 хв. по 05 год. 08 хв., тобто після дорожньо- транспортної пригоди.

За клопотанням прокурора в судовому засіданні було досліджено звукозапис допиту свідка ОСОБА_17 , яка підтвердила, що дорожньо-транспортна пригода сталася близько 02 год. ночі. Функціонувало вуличне освітлення, туману чи інших опадів не було,видимість була нормальною, оскільки місце події та скупчення людей вона змогла побачити на відстані приблизно 100 метрів.

За таких обставин, у колегії суддів не виникає сумнівів стосовного того, що туману в момент ДТП не було, вуличне освітлення працювало в звичайному режимі, а видимість була достатньою для того, щоб своєчасно виявити на проїжджій частині потерпілого та уникнути з ним зіткнення.

При цьому, з урахуванням встановлених даних щодо наявності достатньої видимості, колегія суддів, всупереч висновкам суду першої інстанції, вважає належним та допустимим доказом, висновок автотехнічної експертизи 5-01/224 від 25.03.2015 року, яким встановлено, що в заданій дорожній ситуації водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2, 12.3 ПДР України. При заданих вихідних даних, водій ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для нього. В даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_7 , з технічної точки зору, не відповідають вимогам п.12.3 ПДР України.

Такий висновок зроблений на підставі вихідних даних, які містяться в протоколі огляду місця події від 11.07.2014 року, та здобутих даних за результатами проведеного слідчого експерименту від 12.03.2015 року.

При цьому, протокол огляду місця події від 11.07.2014 року підписаний обвинуваченим ОСОБА_7 , який зауважень чи заперечень стосовно стану дорожнього покриття та наявності туману останній не висловлював.

Окрім цього, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що дії потерпілого ОСОБА_9 перед ДТП, який після вживання алкогольних напоїв, умисно вийшов на проїжджу частину дороги, свідчать про порушення останнім Правил дорожнього руху України.

Так, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що потерпілий ОСОБА_9 дійсно йшов по проїзній частині. Проте, саме водій зобов`язаний був дотримуватись правил дорожнього руху, та виконати вимоги п. 12.3 ПДР України, а саме негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Таким чином, той факт, що небезпеку для руху, а саме перебування пішоходу на проїзній частині дороги, створено внаслідок протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог ПДР України.

При цьому пояснення ОСОБА_18 про те, що потерпілий кинувся на його автомобіль, спростовуються висновком судово-медичної експертизи за № 198/Е від 23.01.2015 року, якоюпідтверджено, що потерпілий ОСОБА_9 в момент ДТП перебував у вертикальному чи близькому до цього положенні, характером отриманих потерпілим травм, а також характером та локалізацією пошкоджень транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції також не може погодитися з висновком суду першої інстанції про недоведеність перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом.

Як вбачається з протоколу застосування технічного приладу «Драгер», з використанням якого безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди працівниками поліції проведено огляд ОСОБА_7 , за результатами огляду в крові обвинуваченого виявлено наявність алкоголю в кількості 0,61 проміле. Також 0,42 проміле алкоголю в його організмі виявлено на підставі проведеного аналізу біологічного зразку (сечі) у Київському обласному наркологічному диспансері.

Згідно з висновком № 161 ЦРЛ Києво-Святошинського району від 11 липня 2014 року, за результатами огляду ОСОБА_7 , станом на 04:45 год. у нього не виявлено ознак сп`яніння.

Так, з роздруківки приладу Драгер» станом на 02:35 11 липня 2014 року в крові ОСОБА_7 виявлено наявність алкоголю в кількості 0,61 проміле, проте долучена роздруківка до протоколу не містить ні підпису працівника поліції, котрий проводив огляд на стан сп`яніння, ні самого обвинуваченого, а тому колегія суддів її до уваги не бере.

Також, колегія суддів критично ставиться до висновку № 161 від 11 липня 2014 року, оскільки огляд ОСОБА_7 проводився майже через 3 години після ДТП, при цьому, для встановлення чи спростування стану сп`яніння зразки біологічного середовища (крові, сечі) ОСОБА_7 не відбиралися, висновок складений на підставі акту медичного огляду (а.с 13, 14 т. 2).

При цьому, у акті медичного огляду зазначено про те, що у ОСОБА_7 наявний запах алкоголю з порожнини рота. Також, проведено огляд з використанням технічного засобу Алконт 01СУ о 04:45 та о 05:05, згідно якого результат огляду ОСОБА_7 - 0, 4 проміле. Проте, у висновку лікарем встановлено, що ОСОБА_7 тверезий.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок № 161 від 11 липня 2014 року, разом із актом огляду, є таким, що містить суперечності щодо стану сп`яніння ОСОБА_7 , а тому його до уваги не бере, та вважає, що перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується результатом аналізу № 124 від 11 липня 2014 року, згідно якого, за результатом аналізу сечі ОСОБА_7 виявлено спирт етиловий - 0, 42 проміле (а.с. 15, т.2).

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним те, що на момент вчинення наїзду на потерпілого ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, перевіривши та проаналізувавши наявні в матеріалах кримінального провадження докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достатності, колегія суддів вважає доведеним, що в даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.1.5, 2.3б, 2.9а, 12.3 ПДР України, що стало причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП - отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 .

Відтак, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, поза розумним сумнівом.

За змістом положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має позитивні характеристики за місцем проживання, на спеціальних обліках не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, колегія суддів визнає часткове відшкодування потерпілому завданої шкоди, оскільки ОСОБА_7 добровільно відшкодував ОСОБА_9 10000 гривень на лікування.

Обставиною, що обтяжує покарання, у відповідності до ст. 67 КК України є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

При цьому, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини даного злочину, вчиненого з необережності, добровільне часткове відшкодування ОСОБА_7 завданої шкоди, а також зважаючи на те, що після вчинення злочину сплив тривалий час, майже 9 років, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому звільняє його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий термін тривалістю 2 роки.

Доводи апеляційної скарги потерпілого про призначення ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

На думку колегії суддів, призначене покарання ОСОБА_7 з подальшим звільненням від його відбування, є відповідним ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, а встановлений іспитовий строк буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Внаслідок наїзду потерпілому завдано тяжких тілесних ушкоджень, в зв`язку з чим він тривалий час проходив лікування та реабілітацію. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 встановлена друга група інвалідності. Ці обставини суттєво та тривало вплинули на звичайний перебіг життя потерпілого, завдали душевних страждань, що зумовило спричинення йому моральної шкоди.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що потерпілим доведено той факт, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої є спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, йому завдано моральної шкоди в розмірі 100 тис. грн., яка підлягає стягненню на його користь з обвинуваченого, що буде відповідати принципам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, ст. 420, КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з побавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підтсаві ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмір 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесальні витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 1006 (тисячу шість) гривень.

Речовий доказ - автомобіль "ВАЗ 21011", д.н.з. НОМЕР_1 , залишити у користуванні ОСОБА_7 .

Медичну карту стаціонарного хворого № 6840 ОСОБА_9 повернути до ЦРЛ Києво-Святошинського району.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: