Справа № 646/3303/23
№ провадження 1-кп/646/468/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

17.07.2023 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальні акти в кримінальному провадженні №0000077 від 12.03.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рагівка Поліського району Київської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом Національної академії Національної Гвардії України, на час вчинення злочину перебував на посаді інструктора з водіння навчального взводу з підготовки водіїв автомобільної роти батальйону забезпечення навчального процесу у військовому званні - головний сержант, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , -

встановив:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у військовому званні «головний сержант», перебуваючи на посаді інструктора з водіння навчального взводу з підготовки водіїв автомобільної роти батальйону забезпечення навчального процесу Національної академії Національної гвардії України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та незаконно, тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 ЗУ «Про оборону України», ст. 1, 2,24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 24 лютого 2022 року не з`явився вчасно в пункт постійної дислокації Національної академії Національної гвардії України, розташований за адресою: м. Харків, м-н Захисників України, 3 та до 31.01.2023 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

17 липня 2023 року між прокурором ОСОБА_5 , який згідно із статтею 37 КПК України має повноваження прокурора у кримінальному провадженні за №0000077 від 12.03.2022, та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості у приміщенні Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Зі змісту даної угоди встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за обставин, викладених обвинувальному акті, сприяв проведенню досудового розслідування, щиро покаявся у скоєному.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 , буде призначене покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має позитивну характеристику за місцем проходження військової служби, його щире каяття, а також те, що ОСОБА_3 беззастережно визнає свою вину, відсутність тяжких наслідків та сприяння проведенню досудового розслідування, щире каяття, з урахуванням вказаних обставин, погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за це кримінальне правопорушення, у виді службового обмеження для військовослужбовців стоком на 2 роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 в дохід держави двадцяти відсотків.

Крім того, угодою встановлені наслідки її укладання і затвердження, відповідно до вимог ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив затвердити цю угоду.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості між ним та прокурором, визнав свою винуватість в інкримінованому йому діянні, просив її затвердити і призначити узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Захисники- адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали думку підзахисного, та просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, або будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім того судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК та КК України, і тому вона може бути затверджена судом. На умовах цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим є правильною за ч. 5 ст. 407 КК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогамст. 472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч. 7ст. 474 КПК України, відсутні.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє його права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.

Суд також переконаний в тому, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

Як видно з матеріалів досудового розслідування у проваджені зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а тому визнання ним винуватості є цілком виправданим.

Таким чином, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Також суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим у присутності його захисника та прокурором, визначена за наявності до того законних підстав, а тому не суперечить інтересам суспільства.

Суд також вважає, що обставини, які пом`якшують покарання, обставин, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу ОСОБА_3 , який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , характер кримінального правопорушення та інші обставини, цілком враховані угодою про визнання винуватості знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні та свідчать про можливість застосування положень ст. 69 КК України.

Стосовно ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харковавід 22.06.2023 було обрано запобіжний західу виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 20.08.2023 з визначенням розміру застави у виді 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 107360,00 грн.

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції №41558294 від 23.06.2023, платником ОСОБА_8 , сплачено на адресу отримувачаДержавної казначейської служби України, заставу згідно ухвали Ленінського районного суду м. Харковавід 22.06.2023 у справі №642/3231/23, у розмірі 107360,00 грн.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 р. № 15 (далі-Порядок) встановлений порядок повернення застави, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 8 Порядку застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заяву особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчену судом копію ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копію платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

На підстав викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави останнім не був порушений, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді застави підлягає продовженню з встановленими обов`язками до набрання вироком законної сили, а внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.369-371, 373-376, 468-475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 17 липня 2023 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000077 від 12.03.2022за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 58, ст. 69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців стоком на 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 в дохід держави двадцяти відсотків.

Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового звання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Заставу, визначену ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 22.06.2023 у справі №642/3231/23(провадження № 1-кс/642/1858/23) у розмірі 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) грн. 00 коп., внесену 23.06.2023за обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - заставодавцем ОСОБА_8 на розрахунковий рахунок Державної казначейської служби України (згідно квитанції №41558294 від 23.06.2023)- повернути заставодавцю ОСОБА_8 до ст. 182 КПК України, після набрання вироком суду законної сили.

Роз`яснити обвинуваченому, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 Кримінального кодексу України, а також тягне за собою наслідки, встановлені статтею 476 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1