Справа № 443/480/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/746/23 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000294 від 21.12.2022 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 111-1 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Озерне Лиманського району Донецької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, з професійно-технічною освітою, не одруженого, відповідно до статті 89 КК України вважається такими, що не має судимості,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 06 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 06 червня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 111-1 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 13 (тринадцять) років та без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 23.12.2022 (дати обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою).

Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Скасовано застосований відповідно до ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 27.12.2022 (у справі №461/6956/22) захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_6 у період повномасштабної збройної агресії російської федерації, однак не пізніше травня 2022 року, діючи з прямим умислом, маючи на меті завдати шкоду інтересам України щодо забезпечення обороноздатності та територіальної цілісності держави у спосіб надання допомоги незаконним збройним формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, у веденні бойових дій проти Збройних Сил України, у період воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки та бажаючи їх настання, встановив зв`язок із учасником незаконного збройного формування терористичної організації «ДНР» ОСОБА_10 , використовуючи для зв`язку з ним, отримання завдань та надання інформації соціально орієнтовану мережу «Однокласники», з використанням особистої сторінки у цій мережі «Vladimir Stepanovich».

За результатами встановленого контакту із представником незаконного збройного формування терористичної організації «ДНР» ОСОБА_10 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, способу та часу, у період повномасштабної збройної агресії російської федерації, але не пізніше травня 2022 року, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, у період воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у м. Лиман на території Лиманської територіальної громади Краматорського району Донецької області, де на той час проживав, здійснив збір з метою передачі представнику незаконного збройного формування терористичної організації «ДНР» відомостей про місця розташування, способи пересування та маскування підрозділів Збройних Сил України та Сил оборони України на території Лиманської територіальної громади Краматорського району Донецької області.

У подальшому, 07.05.2022 о 12 год 53 хв, 08.05.2022 о 20 год 03 хв, 20 год 19 хв, 20 год 23 хв та 20 год 26 хв ОСОБА_6 , виїхавши з місця постійного проживання на територію Львівської області, перебуваючи у смт. Гніздичів Стрийського району Львівської області, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на надання допомоги незаконним збройним формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших підрозділів Сил оборони України, використовуючи власний мобільний телефон марки Realme C11 2021, повідомив з використанням облікового запису « ОСОБА_11 » у соціально орієнтованій мережі «Однокласники» представнику незаконного збройного формування терористичної організації «ДНР» ОСОБА_10 інформацію про місця розташування, способи пересування та маскування підрозділів Збройних Сил України та Сил оборони України на території Лиманської територіальної громади Краматорського району Донецької області, надавши у такий спосіб допомогу незаконним збройним формуваннях, створеним на тимчасово окупованій території, у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших підрозділів Сил оборони України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить даний вирок в частині призначення покарання скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 13 років.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважаю, що вирок суду в частині обраного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність внаслідок незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Вказує, судом першої інстанції помилково не враховано того факту, що конфіскація майна, також застосовується за злочини проти основ національної безпеки України незалежно від ступеня їх тяжкості.

При цьому, кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст. 111-1 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_12 визнаний судом винуватим, відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, викладених у розділі І Особливої частини Кримінального кодексу України, а санкція цієї статті передбачає застосування цього виду додаткового покарання.

На думку сторони обвинувачення, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, а саме положень ст. 59 КК України щодо застосування конфіскації майна.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили апеляційну скаргу в частині конфіскації майна обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 111-1 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам місцевий суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 7 статті 111-1 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього кодексу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пунктах 1 та 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону, а висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Положеннями п.3 ч.1 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом положень ч.2 ст. 52, ст. 59 КК України конфіскація майна є додатковим видом покарання, яке встановлюється, зокрема, за тяжкі або особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначене лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Водночас, судом помилково не враховано того факту, що конфіскація майна, окрім зазначеного вище випадку, також застосовується за злочини проти основ національної безпеки України незалежно від ступеня їх тяжкості.

При цьому, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_12 визнаний судом винуватим, відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, викладених у розділі І Особливої частини Кримінального кодексу України, а санкція цієї статті передбачає застосування цього виду додаткового покарання.

Таким чином, судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, а саме положень ст. 59 КК України щодо застосування конфіскації майна.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону та підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку.

Згідно п.3 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 420 КПК України повинен ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання, що відповідає положенням ст. 65 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину і обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задоволити.

Вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 06 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 111-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 13 років.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка утримується під вартою з моменту отримання копії вироку в той же строк.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4