Справа № 357/7562/20
У Х В А Л А

14 червня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд в складі:

головуючого - суддя ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників - адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 ,

розглядаючи в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0002424, яке внесене до ЄРДР 17 червня 2020 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

У С Т А Н О В И В:

згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2023 року, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , на шістдесят днів, тобто до 15 червня 2023 року, включно.

У зв`язку з тим, що закінчити судовий розгляд до вказаної дати неможливо, прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 заявлене клопотання, у якому вона просила: продовжити застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, без можливості внесення застави.

Як на підставу, для вказаного, зазначала, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187 КК України.

На її думку, у разі, якщо суд не продовжить застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід, існують ризики, що він може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, про які зазначено у п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на її думку свідчать тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 , відсутність у останнього, до затримання, місця працевлаштування, постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків.

Про ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на її думку свідчить наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 судимостей, відсутність джерела доходів, а також факт вчинення ним нового злочину у період іспитового строку.

Вважала, що запобігти зазначеним нею ризикам можливо виключно за допомогою тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , адже особисте зобов`язання та домашній арешт не забезпечать дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_5 , з огляду на високий ступінь ризику переховування від суду та вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, вважала, що заставу застосовувати не слід, оскільки злочин у якому обвинувачений ОСОБА_5 вчинений із застосуванням насильства.

Представник потерпілого ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_5 шкоду завдану потерпілому відшкодував, він проти зміни запобіжного заходу заперечувати не буде.

Захисник ОСОБА_7 просив змінити запобіжний захід ОСОБА_5 на цілодобовий домашній арешт, адже той розрахувався з потерпілим, за минулий злочин вже відбув покарання, повністю усвідомлює свою поведінку, буде з`являтися до суду, це може забезпечити батько останнього, який з`являється до суду, на свідків ОСОБА_5 вже не може впливати, адже усі вони допитані, а останній недопитаний свідок до суду не з`являється, місце перебування його не відоме.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав свого захисника.

Інші учасники судового провадження проти зміни запобіжного заходу не заперечували.

Суд заслухавши присутніх учасників кримінального провадження, дійшов до таких висновків.

Частина перша статті 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом установлено, що згідно із обвинувальним актом, ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», заява № 33579/04, від 16 грудня 2010 року). Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 є раніше судимим, до взяття під варту не працював, не навчався, не має сім`ї, дітей, а також будь-яких інших соціальних зв`язків, котрі можуть стримувати його від зміни місця проживання, з метою переховування від суду, без будь-яких наслідків.

Суд зазначає, що санкція ч. 2 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна.

Отже, суд вважає, що вказані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , разом із тяжкістю покарання, дійсно свідчать про те, що існує ризик того, що він може вчинити спробу переховування від суду, який передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше вчиняв кримінальне правопорушення, пов`язане із збутом майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, обвинувачується у вчиненні нового кримінального правопорушення, корисливої спрямованості.

Суд зазначає, що у обвинуваченого ОСОБА_5 відсутнє будь-яке із джерел доходів.

Отже, суд вважає, що сукупність вище зазначених обставин свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_5 , через відсутність коштів для задоволення побутових потреб, він може вчиняти нові кримінальні правопорушення, який передбачений у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отож, суду доведено про наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд зазначає, що від попереднього продовження строку тримання під вартою, ОСОБА_5 відшкодував шкоду потерпілому, вказана поведінка свідчить про зменшення ризиків установлених раніше, у зв`язку з чим їм можливо буде запобігти за допомогою більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Отже, зважаючи на ступінь установлених ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язків п. 1, 2, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України буде достатнім, що їм запобігти.

Керуючись ст. 175, 177, 183, 194, 196, 197, 205, 331, 392, 394, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - задоволити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжений ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто до 14 серпня 2023 року.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклики суду за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду цілодобово; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_5 до місця його проживання: АДРЕСА_1 та звільнити з-під варти.

Строк дії ухвали судді про тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під цілодобовим домашнім арештом визначити два місяці, тобто до 14 серпня 2023 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Білоцерківськогму РУП ГУ НП в Київській області який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту і повідомити про це суд.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язок вважається скасованим.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим, захисником, прокурором.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений - 16 червня 2023 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ірина ДУБАНОВСЬКА