ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1809/23 Справа № 212/2688/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м.Кривий Ріг

10.05.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2023р., якою обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000027 від 23.03.2021р. за ч. 2 ст. 258 КК України

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженцю м. Севатсополь АР Крим, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично мешкає в АДРЕСА_2

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженцю м. Рубіжне, Луганської області, який зареєстрований в АДРЕСА_3 , фактично мешкає в АДРЕСА_4

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 03.06.2023р. включно

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 03.06.2023р. включно.

Ухвалу суду оскаржено захисником ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який в апеляційній скарзі:

- вказує, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою повністю дублює його попередні клопотання, та не містять обґрунтованості обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та відповідно до приписів ЄСПЛ та практики ЄКПЛ тривале тримання під вартою не може бути виправданням навіть за умови існування обґрунтованої підозри;

- вважає, що жоден ризик у клопотанні прокурора не доведений доказами, позначений як такий, що «може статися», та прокурор обґрунтовує ризики лише тяжкістю імовірного покарання, а існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, судом перераховані формально;

- наголошує, що доказ переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від органу досудового розслідування не підтверджений доказами, а отже посилання на існування вказаного ризику є необґрунтованими;

- вказує, що ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує, що тяжкість покарання, як головний чинник при оцінці ризику переховування обвинуваченого, є недостатнім для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а винуватість обвинуваченого ще не встановлена, для того щоб обговорювати імовірність тяжкого покарання;

- зауважує, що ризик впливу на потерпілого взагалі нічим не підтверджений, та у обвинуваченого відсутній такий намір, насилля він ні до кого не застосував, погрози фізичного впливу на потерпілого матеріали справи не містять, а потерпілий такий ризик спростував у судовому засіданні;

- наголошує, що під час перебування на волі обвинувачений мав міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2004р.н. та 2017р.н., має постійне місце проживання;

- наголошує, що із початком збройної агресії та постійними бойовими діями на території нашої країни особи, які тримаються під вартою належними чином не захищені від впливу цих факторів, що в свою чергу не є дотриманням гарантій права на життя, оскільки тримання під вартою не відбувається у відповідних захисних спорудах;

- прохає оскаржувану ухвалу скасувати, та обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід;

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , наводить доводи, які є аналогічними доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , та додатково в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8

- вказує, що третій обвинувачений, який проходить у справі був звільнений судом з під варти, запобіжний захід було змінено на цілодобовий домашній арешт з засобами електронного контролю, проте кваліфікація його дій залишається такою ж, як і у обвинувачених, які продовжують триматися під вартою, а обвинувачення прокурором не змінювалося;

- вказує,що потерпілі у кримінальному провадження вважають за можливе змінити обвинуваченим запобіжний захід, оскільки не відчувають з їхнього боку небезпеки;

- прохає оскаржувану ухвалу скасувати, та обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю за адресою АДРЕСА_5 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вважає, що оскаржувана ухвала грубо порушує його права, судом допущена неповнота судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, прохає оскаржувану ухвалу скасувати, у задоволенні клопотання прокурора відмовити, обрати щодо нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Ухвала суду першої інстанції щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт щодо обвинуваченого ОСОБА_10 не оскаржується.

Про дату, час та місце судового розгляду учасники кримінального провадження повідомлені належним чином, від західників, які діють в інтересах обвинувачених клопотання про особисту участь у судовому засіданні не надійшло, до судового засідання захисника не з`явились, причини своєї неявки не повідомили, обвинувачений ОСОБА_9 прохав про особисту участь у судовому засідання та забезпечений для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте від участі у судовому засіданні в режимі відео конференції відмовився, тому розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, в умовах воєнного стану, значною віддаленістю установи, в якій тримається під вартою обвинувачений ОСОБА_9 , економії процесуального часу, державних коштів, відсутністю передбачених КПК України умов для обов`язкової участі обвинуваченого у судовому засіданні, відсутністю обґрунтованих підстав небажання участі в судовому засіданні в режимі відеоконфереції, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційних скарг захисників та обвинуваченого ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги захисників та обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягають задоволенню, за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу перебуває об`єднане кримінальне провадження № 0000239 та № 0000027 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 258 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 258 КК України.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.ст. 177, 178, 194 КПК України послався на те, що ризик вчинення обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 іншого кримінального правопорушення підтверджений тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 раніше судимі за вчинення умисних злочинів та знову обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, чим підтверджується їх схильність до злочинної діяльності, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжких умисних злочинів, кримінальне провадження щодо нього перебуває на розгляді у іншому суді.

Також суд першої інстанції вважав підтвердженим та реальним ризик переховування обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду через тяжкість імовірного покарання.

При цьому ризик впливу обох обвинувачених на свідків та перешкоджання судовому розгляду суд вважав такими, що істотно зменшився.

Крім того, суд врахував, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч. 2 ст. 258 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, а саме у вчиненні терористичного акту за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні підпалів, які створили небезпеку для життя та здоров`я людей, заподіяли значної майнової шкоди, з метою впливу на прийняття рішень юридичною особою, а також погрози вчинення зазначених дій з тією самою метою, крім того, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України та тяжкого злочину за ч. 1 ст. 263 КК України, що в сукупності з наведеними вище обставинами, які характеризують обвинувачених, вказує про суспільну небезпеку як самого діяння, так і осіб, які обвинувачуються у його вчиненні.

Враховуючи встановлені існуючі ризики з боку обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції не встановив можливості застосування до цих обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, з тих підстав, що інші запобіжні заходи не здатні в повній мірі запобігти існуючим ризикам, хоча і встановив зменшення ризиків з боку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення, в повній мірі керувався тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України а саме ризик переховування від суду, та ризик вчинення нового злочин, не зменшились та продовжують існувати

Обставини, які зазначені прокурором у поданому клопотанні, дають достатні підстави вважати, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обох обвинувачених, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених осіб та створити необхідні умови для встановлення істини у вказаній кримінальній справі

Суд апеляційної інстанції досліджуючи можливість застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, не вбачає достатніх та належних підстав для зміни щодо них запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважає, що тримання під вартою є таким заходом забезпечення кримінального провадження, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що на даний час ризики та обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених у даному кримінальному провадженні, продовжують існувати, а тому доводи апеляційних скарг захисників та обвинуваченого ОСОБА_9 , що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, є необ`єктивним, оскільки існування ризиків, на які послався прокурор, не підтверджені доказами, є безпідставним.

Доводи апеляційних скарг захисників, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою повністю дублює його попередні клопотання, та не містять обґрунтованості обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та відповідно до приписів ЄСПЛ та практики ЄКПЛ тривале тримання під вартою не може бути виправданням навіть за умови існування обґрунтованої підозри, є також неспроможними, оскільки суд першої інстанції встановив зменшення ризиків з боку обвинувачених, проте не у достатній мірі, яка б давала підстави для їх звільнення з під варти.

При цьому щодо обвинуваченого ОСОБА_10 суд таку можливість встановив, та запобіжний захід змінив, визначивши для обвинуваченого цілодобовий арешт. Таке рішення суду першої інстанції прийнято на підставі вже отриманих відомостей під час розгляду кримінального провадження. Висновки щодо неможливості зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зроблені у тому ж кримінальному провадженні, тобто з урахуванням всіх фактичних обставин.

Доводи апеляційних скарг захисників, що жоден ризик у клопотанні прокурора не доведений доказами, позначений як такий, що «може статися», та прокурор обґрунтовує ризики лише тяжкістю імовірного покарання, а існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України судом перераховані формально, також не мають під собою підґрунтя, оскільки у кримінальному судочинстві слід розуміти передбачувану небезпеку вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу. Існування і поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що доказ переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від органу досудового розслідування не підтверджений доказами, а отже посилання на існування вказаного ризику є необґрунтованими, на думку суду апеляційної інстанції є також неслушними, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000р, у рішенні ЄСПЛ «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

З урахуванням викладеного вище, доводи апеляційних скарг, що ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує, що тяжкість покарання, як головний чинник при оцінці ризику переховування обвинуваченого, є недостатнім для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а винуватість обвинуваченого ще не встановлена, для того щоб обговорювати імовірність тяжкого покарання, є також неслушними.

Доводи апеляційних скарг, що ризик впливу на потерпілого взагалі нічим не підтверджений, та у обвинувачених відсутній такий намір, насилля він ні до кого не застосували, погрози фізичного впливу на потерпілого матеріали справи не містять, а потерпілий такий ризик спростував у судовому засіданні, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки такий ризик судом першої інстанції визначений як зменшуваний, проте сукупність інших ризиків, які встановлені судом, не дають достатніх підстав для зміни запобіжного заходу, та суд апеляційної інстанції також із цим погоджується.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що під час перебування на волі обвинувачений мав міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2004р.н. та 2017р.н., має постійне місце проживання є неспроможними, оскільки не зменшують ризиків з боку обвинуваченого, які були встановлені судом.

Доводи апеляційних скарг, що із початком збройної агресії та постійними бойовими діями на території нашої країни особи, які тримаються під вартою належними чином не захищені від впливу цих факторів, що в свою чергу не є дотриманням гарантій права на життя, оскільки тримання під вартою не відбувається у відповідних захисних спорудах, на думку суду є безпідставними, оскільки фактично всі без виключення громадяни України перебувають в рівних умовах під час обстрілів з боку країни агресора. При цьому слід окремо звернути увагу, що на теперішній час збройні атаки з боку країни агресора на місця утримання ув`язнених не фіксувалися

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , що третій обвинувачений, який проходить у справі був звільнений судом з під варти, запобіжний захід було змінено на цілодобовий домашній арешт з засобами електронного контролю, проте кваліфікація його дій залишається такою ж, як і у обвинувачених, які продовжують триматися під вартою, а обвинувачення прокурором не змінювалося, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки предметом апеляційного розгляду є лише правильність висновків суду першої інстанції щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з боку обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Також суд першої інстанції навів повне та вмотивоване обґрунтування свого рішення, яке в апеляційному порядку не переглядається.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , що оскаржувана ухвала грубо порушує його права, судом допущена неповнота судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, є також безпідставними, оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, суд апеляційної інстанції істотних порушень, які б були підставами для скасування судового рішення, не встановив.

Таким чином суд апеляційної інстанції встановив, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим судом рішенням, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Оскаржуване рішення не є остаточним, а є засобом забезпечення у кримінальному провадженні виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, покладених на них.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для його зміни на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а тому доводи апеляційних скарг захисників та обвинуваченого ОСОБА_9 про скасування оскаржуваної ухвали, та постановлення нової ухвали, якою обрати більш м`який запобіжний захід не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 407, 419, 421-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2023р., якою обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000027 від 23.03.2021р. за ч. 2 ст. 258 КК України ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 03.06.2023р. включно - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2023р., якою обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000027 від 23.03.2021р. за ч. 2 ст. 258 КК України ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 03.06.2023р. включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді