Справа № 751/4739/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/399/23
Категорія - ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

представника потерпілої - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0004044 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, є особою з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_10 обрано у виді домашнього арешту цілодобово.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 8702 грн. 40 коп. витрат, понесених КНП «Чернігівська міська лікарня №2» на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 10782 грн. 90 коп. матеріальної шкоди та 500 000 грн. моральної шкоди.

Вироком місцевого суду встановлено, що 14 серпня 2022 року, близько 17.00 год, ОСОБА_10 , знаходячись на території паркової зони, біля кафе «Pizza Fabbrica», що по вул. Текстильників, 34, у м. Чернігові, у ході конфлікту, що раптово виник з мотивів особистих неприязних відносин, з метою заподіяння шкоди здоров`ю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, наніс не менше одного удару кулаком правої руки в область голови ОСОБА_13 . Після цього, ОСОБА_13 почав іти в бік проїжджої частини дороги. ОСОБА_10 , перестрівши його, наніс ще не менше двох ударів кулаком правої руки в область голови ОСОБА_13 , а загалом наніс не менше трьох ударів, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя та мають прямий причинний зв`язок зі смертю останнього, яка настала від набряку головного мозку, який розвинувся внаслідок внутрішньочерепної травми, близько 02.00 год. ІНФОРМАЦІЯ_2, у реанімаційному відділенні КНП «Чернігівської міської лікарня №2».

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_10 та кваліфікацію його дій, просила пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши ст.69 КК України. Зазначила, що обвинувачений раніше не судимий, визнав свою провину, є особою з інвалідністю ІІ групи, внаслідок чого за станом здоров`я потребує постійного медичного контролю та лікування, частково відшкодував ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду. Також просила зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_10 на користь потерпілої морального відшкодування до 100000 грн. Крім того, просила виключити з розміру матеріальної шкоди суму 6651 грн. - витрати на поминальний обід, стягнення яких не передбачено чинним законодавством.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок місцевого суду змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України. Зазначила, що стороною обвинувачення не було доведено та у ході судового розгляду не встановлено умислу ОСОБА_10 на заподіяння потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень. Обвинувачений не заперечує факт завдання удару ОСОБА_13 в область голови, проте від цього удару останній, будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, упав на землю, де теж міг ударитись. Після того як потерпілий упав, потім піднявся та присів на пеньок, і до приїзду патрульної поліції минуло майже три години. А тому ОСОБА_13 міг отримати тілесні ушкодження від інших невідомих осіб. Також вказала, що потерпілому не була надана своєчасна кваліфікована медична допомога, оскільки його діагноз значився як «…кома неякісної етіології, не виключено алкогольна». Відтак, на думку апелянта, дії ОСОБА_10 необхідно кваліфікувати саме за ч.1 ст.119 КК України. Також послалась на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Крім того, вказала на необхідність виключення обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина не підтверджується доказами, зокрема, освідування ОСОБА_10 не проводилось. Також послалась на надмірно високий розмір моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілої.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора та потерпілої, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, не погодився з кваліфікацією своїх дій за ч.2 ст.121 КК України.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_10 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Так, розмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), і вбивства через необережність (ч.1 ст.119 КК України) здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризуються суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Встановлюючи суб`єктивні ознаки складу злочину - умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), необхідно виходити з того, що ознаками суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і в у прямій, і непрямій формі. Зокрема, непрямий умисел наявний тоді, якщо винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на певні обставини, які могли б його відвернути. Також непрямий умисел має місце в тому випадку, якщо у засудженого не було чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків. Питання про умисел винного або відсутність такого умислу необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку засудженого та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Крім цього, виходячи із положень правової позиції Верховного Суду України у справі № 5-25кс15 від 28.05.2015 прояв ознак умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та вбивства через необережність, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

У випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розрахувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання тяжких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати, відповідно, за ст.119 КК України.

У випадку, що розглядається, із зібраних та наведених у судовому рішенні доказів вбачається, що ОСОБА_10 у ході конфлікту, що раптово виник з мотивів особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, умисно наніс не менше трьох ударів кулаком правої руки в область скроневої ділянки голови ОСОБА_13 .

Факт нанесення ударів потерпілому не заперечується і самим ОСОБА_10 , який в апеляційному суді показав, що 14.08.2022 він вживав спиртні напої зі своєю сестрою. Пізніше до них приєдналися ОСОБА_15 та ОСОБА_13 . Разом випивали, потім розійшлись. Пізніше, він підійшов до ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , попросив «100 грам». У відповідь потерпілий нецензурно вилаявся в його бік, тому він його вдарив один раз кулаком правої руки в область скроні, від чого той упав. Потім він зустрів ОСОБА_13 біля дороги і ще раз вдарив кулаком правої руки в область голови.

Крім того, допитана у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_16 показала, що потерпілий був її цивільним чоловіком, а ОСОБА_10 - її сусід. 14.08.2022 року, близько 15 години, вона разом із ОСОБА_13 перебувала біля піцерії, по вул. Текстильників, 34 у м. Чернігові. Підійшов обвинувачений та попросив «100 грамів», вони сказали що немає. Після цього ОСОБА_10 ударив потерпілого, який сидів на пеньку, правою рукою у лівий висок, від чого останній упав. Потім ОСОБА_13 піднявся і сів на пеньок. Коли вони йшли додому, то біля дороги їх наздогнав обвинувачений та знову почав просити випити. Вони сказали, що у них немає. Тоді ОСОБА_10 знову ударив потерпілого правою рукою у ліву сторону голови, від чого останній упав. Після цього ОСОБА_13 присів навпочіпки, сказав щоб вона йшла додому, він посидить і прийде. ОСОБА_16 забрала ОСОБА_10 , щоб він більше не бив потерпілого, і вони пішли до магазину «Міні Маркет », біля якого знайомі дали ОСОБА_10 спиртного, а вона пішла додому. Потім їй зателефонували і повідомили, що ОСОБА_13 забрала «швидка»».

Допитані у якості свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , інспектори взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування Чернігівської області, показали, що 14.08.2022, після обіду, у складі екіпажу їхали по маршруту патрулювання, та побачили чоловіка, який лежав на траві, навпроти Чернігівської міської лікарні №4, ближче до дороги. Спочатку вони подумали, що чоловік у нетверезому стані, почали відкачувати його нашатирним спиртом. Дихання було не збите, пульс стабільний, але він не приходив до свідомості. Потім посадили чоловіка біля дерева, подивилися чи немає на ньому слідів крові. Зліва чи справа на тілі були свіжі синці на спині. Після цього поклали його в бокове стабільне положення. Карета «швидкої» приїхала за 15-20 хв., медичні працівники сказали, що у нього алкогольна кома. Потім до поліцейських підійшла жінка з будинку навпроти, сказала що бачила як йшли двоє чоловіків та жінка. Один чоловік почав бити іншого, той упав, а чоловік і жінка кудись пішли.

Отже, з наведених вище показань слідує, що ОСОБА_21 залишив потерпілого без допомоги та покинув місце події. ОСОБА_13 , який лежав на землі, виявили працівники поліції та викликали «швидку». Тобто, тяжкі тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого і від яких настала його смерть, були спричинені безпосередніми насильницькими діями обвинуваченого.

З механізму нанесення тілесних ушкоджень, їх локалізації, кількості ударів убачається умисел ОСОБА_10 на нанесення ударів невизначеної сили.

У цьому контексті необхідно виходити з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 28.05.2015 у справі № 5-25кс15. Зокрема, якщо, цілеспрямовано наносячи удари, особа не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку така особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно

Таке поєднання умислу та форми вини підтверджує правильність висновків суду першої інстанції щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_10 саме за ч.2 ст.121 КК України, та відповідно за цією ж ознакою виключає кваліфікацію дій останнього за ст.119 КК України, оскільки він умисно завдав кулаком декілька ударів потерпілому у життєво важливий орган, а саме по голові, у скроню. Відтак, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України, є неспроможними.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_10 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому суд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що місцевим судом не встановлено існування прямого причинного зв`язку між наявними у потерпілого тяжкими тілесними ушкодженнями та його смертю, спростовуються належним чином дослідженими судом під час судового розгляду доказами у кримінальному провадженні.

Зокрема, з висновку експерта №1165 від 19.08.2022 слідує, що у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді-внутрішньо черепної травми: синці обличчя, крововиливи в м`які тканини лівої лобно-тім`яно-скроневої ділянок, травматична субдуральна гематома по випуклій поверхні лівої тім`яної, скроневої долей в кількості близько 300 мл (за даними карти стаціонарного хворого №8763 ЧМЛ №2), дифузні субарахноідальні крововиливи по випуклим поверхням лівої півкулі головного мозку з підлеглими масивними забоями, утворенням внутрішньомозкової гематоми. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів за механізмом удару, могли утворитись 14.08.2022 року, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті потерпілого (а.к.п.116-122).

Тому твердження захисника, що суд першої інстанцій не перевірив, від чого настала смерть ОСОБА_13 , зокрема, від отриманих ним тяжких тілесних ушкоджень або від ненадання йому своєчасної та кваліфікованої медичної допомоги, суперечать матеріалам кримінального провадження та спростовуються наведеним вище.

Відтак, доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_10 не можна визнати обґрунтованими, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 у цій частині.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_10 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності, є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує тривалого лікування; на обліку у лікаря-нарколога не перебуває; звертається до лікаря-психіатра в диспансерне психіатричне відділення з 09.02.2022 року, діагноз: Наслідки органічного ураження головного мозку (ЗЧМТ 20.09.2021 року) у вигляді легкого інтелектуально-мнестичного зниження; частково добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілій; та дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_10 покарання саме у виді позбавлення волі, у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченому санкцією ч.2 ст.121 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, доводи захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_9 про суворість призначеного обвинуваченому покарання, не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту у цій частині.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_9 про безпідставне посилання місцевого суду на обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, то вони є слушними та підлягають задоволенню.

За змістом ч.1 ст.337 КК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як убачається з обвинувального акта, обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, органом досудового розслідування встановлена не була і матеріали кримінального провадження доказів на підтвердження цього не містять.

Разом з тим, при призначенні покарання обвинуваченому, місцевий суд вказав на наявність обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 , чим погіршив становище останнього, що є неприпустимим, згідно зі ст.337 КПК України.

Відтак, дана обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку суду, а вирок місцевого суду - зміні у цій частині.

Посилання апелянтів на необ`єктивне вирішення заявленого потерпілою цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди, а також зависокий розмір морального відшкодування, є непереконливим, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, у матеріалах кримінального провадження наявний цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди (а.к.п.39-53).

Місцевим судом вищевказаний цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 було задоволено частково та стягнуто на її користь з обвинуваченого матеріальну шкоду в сумі 10782 грн. 90 коп. та 500 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Незгода захисника ОСОБА_11 із сумою 6651 грн., яка включена до складу матеріальної шкоди, як витрати на поминальний обід, є безпідставною.

Так, зі змісту ст.1201 ЦК України вбачається, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до положень вказаної норми, з урахуванням роз`яснення, що міститься у п.24 постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зі змінами і доповненнями внесеними постановою від 24.10.2003, суб`єктом, на користь якого відшкодовуються витрати на поховання, є особа, яка такі витрати зробила. Такі витрати мають відшкодуватись у тій мірі, в якій вони є необхідними, тобто звичайними. Слід вважати, що звичайними, а тому необхідними, є витрати, як на саме поховання, так і на справляння релігійних обрядів, витрати на організацію поминального обіду.

Тобто, витрати на поминальний обід є частиною витрат на поховання відповідно до звичаїв та традицій і не суперечить чинному законодавству.

Відтак, витрати на поховання, вказані в цивільному позові потерпілою, які включають в себе, у тому числі: витрати на обслуговування поминальних обідів, вартість придбаних продуктів харчування, ритуальних атрибутів, є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_10 .. Зазначені письмові докази є переконливими і належними, оскільки повністю узгоджуються із матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Задовольняючи позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 про стягнення завданої моральної шкоди з обвинуваченого, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, з чим погоджується і колегія суддів. Крім того, на думку апеляційного суду, розмір стягнутого з ОСОБА_10 морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала потерпіла внаслідок смерті її сина.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 лютого 2023 року щодо ОСОБА_10 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 лютого 2023 року посилання на обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4