Справа №: 336/6119/23
Провадження №: 1-кп/336/880/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2023 року, м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя ті в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі, матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000409 від 29.11.2022 року про обвинувачення: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має середню освіту, який перебуває на посаді - номер обслуги гаубично самохідно-артилерійського відділення гаубично самохідно-артилерійського взводу самохідно - артилерійської батареї гаубично-самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , в скоєнні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 квітня 2022 року за №3 ОСОБА_3 призначено на посаду номер обслуги гаубично самохідно-артилерійського відділення гаубично самохідно-артилерійського взводу самохідно - артилерійської батареї гаубично-самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 його зараховано до списків особового складу та він вважається таким, що з 19 квітня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року .N»64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до цього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, рядовий ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, рядовий ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, рядовий ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, самовільно залишив місце служби, а саме тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , яке на той час дислокувалось в районі АДРЕСА_1 та був відсутній в місці несення військової служби до 05 червня 2023 року.

Таким чином, 01 листопада 2022 року рядовий ОСОБА_3 , умисно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення служби та до 05 червня 2023 року обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця несення військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) вчиненому в умовах воєнного стану.

Обвинувальний акт надійшов до суду з угодою про визнання винуватості від 23 червня 2023 року, укладеною між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, з участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , цією угодою сторони погодили, що за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_3 , необхідно призначити остаточне покарання із застосуванням ст. 62, 69 КК України у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

В тексті угоди передбачено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом ( ст. 389-1 КК України).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості між ним та прокурором, просив її затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 просила затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена між підозрюваним ОСОБА_3 та прокурором за її участю.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому погоджену міру покарання у вигляді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження про можливість затвердження угоди, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного:

відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадження щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Вказане кримінальне правопорушення, згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч.7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Судом у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст. ст. 473,474 КПК України.

Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали дану угоду про визнання винуватості добровільно.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути укладений вирок, оскільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання ОСОБА_3 взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.

В указаній угоді сторони узгодили покарання із застосування ст.ст. 62, 69 КК України.

Так, згідно ст. 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк (ч. 1 ст. 62 КК України). Тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців замість позбавлення волі не може застосовуватися до осіб, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 62 КК України).

Суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення та характеристиці особи обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не встановив.

Таким чином, суд дійшов до висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості і ухвалення обвинувального вироку.

Клопотання прокурора задовольнити, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно продовжити до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не заподіяна, цивільний позов не заявлено.

Питання речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х ВА Л И В:

Затвердити угоду визнання винуватості від 23 червня 2023 року, укладеною між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, з участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , згідно якої сторони погодили, що за скоєння даного кримінального правопорушення ОСОБА_3 , необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 62, 69 КК України у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні на 2 (два) роки.

ОСОБА_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Продовжити запобіжний захід обраний до ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: