Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1957/22
Провадження № 1-в/553/26/2023
У Х В А Л А

Іменем України

20.06.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3

захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

представників ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні проведеному у режимі відеоконференції спільне подання начальника ДУ "Полтавська виправна колонія (№ 64)" та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про застосування умовно-дострокового звільнення, згідно ст. 81 КК України, відносно:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Самари, Шишацького району, Полтавської області, освіта середня, не працюючого, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- по даній справі засудженого 21.07.2017 року Шишацьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі. Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13.05.2017 року по 20.06.2017 рік з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.02.2019 року зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 22.08.2017 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року адміністрація ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» та голова спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради звернулись до суду зі спільним поданням про застосування умовно-дострокового звільнення, відповідно до ст. 81 КК України, відносно засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що засуджений в даній установі відбув 2/3 частини строку призначеного покарання та за час відбування покарання останній зарекомендував себе з позитивного боку. Засуджений ОСОБА_4 , за час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 13.09.2017 року міру покарання відбуває у ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» характеризується добре, мав 1 стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку, має 15 заохочень.

Прокурор при вирішенні даного подання заперечував та вказував про його передчасність, оскільки засуджений за весь період відбуття покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення. Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого злочину, за який відбуває призначену судом міру покарання, своєї вини у вчиненні якого останній фактично не визнає, а також неоднозначним ставленням останнього до праці, так як він працевлаштований на виробництві установи лише з 2021 року, що не може переконливо вказувати, що засуджений ОСОБА_4 на даний час довів своє виправлення. Відповідно прокурор вважав, що до ОСОБА_4 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, в зв?язку з чим в задоволенні даного клопотання слід відмовити.

В судовому засіданні представники ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» подання підтримали в повному обсязі, наполягали на його задоволенні.

В судове засідання представник спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради не з`явився, але надав суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд подання у відсутність їх представника, подання підтримує в повному обсязі.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні наполягав на задоволенні даного клопотання, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_4 до вироку Шишацького районного суду Полтавської області, за яким останній і відбуває покарання, раніше не був судимий, негативних характеристик за час відбування покарання не мав, за вчинення умисного тяжкого злочину відбув 2/3 строку призначеного покарання, своєю поведінкою і ставленням до праці, оскільки має 15 заохочень і лише одне стягнення, яке погашене, засуджений фактично довів своє виправлення. До робіт з благоустрою засуджений залучається за власним бажанням та понаднормово, з персоналом установи ввічливий, в установі здобув середню і спеціальну освіту, підтримує зв?язки з рідним братом та тіткою, має доброзичливі стосунки з братом, за твердженнями в судовому засіданні представника установи. Засуджений на особовому рахунку має близько 80 000 грн., що дасть останньому змогу безпечно і планомірно влаштуватися та змінити місце проживання, в разі його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні прохав надати йому шанс для доведення свого виправлення, задовольнивши подання та застосовувавши відносно нього умовно-дострокове звільнення.

Вказане питання розглядається на підставі ст. 537 КПК України.

Частиною 1 статті 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ та органів у випадках, встановлених законом.

Таким чином, дане спільне подання підлягає розгляду Ленінським районним судом м. Полтави.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі перебуває з 13.05.2017 року.

Засуджений ОСОБА_4 за час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 13.09.2017 року міру покарання відбуває у ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» характеризується наступним чином, на початку відбування покарання за порушення встановленого порядку один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашене у встановленому порядку, внаслідок проведеної виховної роботи за засудженим, останній змінив свою поведінку на кращу.

Адміністрацією установи заохочувався п`ятнадцять (15) разів за виконання покладених обов`язків за додержання правил поведінки, встановлених кримінально-виконавчим кодексом України та правилами внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Адміністрацією установи засуджений ОСОБА_4 характеризується наступним чином.

Дотримується правомірних правовідносин. У відношенні до персоналу установи ввічливий, виконує їх законні вимоги.

Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, яким користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням.

Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує рівні правовідносини з іншими засудженими.

До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці.

Відповідно до ст.ст 110, 114 КВК України за час відбування покарання реалізована програма диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», здобув професію «слюсар з механоскладальних робіт» в Полтавському навчальному центрі (№ 64) при установі. Зарахований до програм диференційованого виховного впливу «Правова освіта». Відвідує виховні заходи, які проводяться в установі, робить вірні висновки.

Відповідно до ст.ст. 110, 112, 113 КВК України підтримує соціально-корисні зв?язки з братом та тіткою шляхом телефонних розмов, побачень, отримує передачі. Стосунки доброзичливі.

Згідно рішення комісії виправної колонії від 16.10.2019 року в зміні умов тримання засудженого відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Рішенням комісії виправної колонії від 16.02.2021 року змінено умови тримання, як особі, яка стає на шлях виправлення. Постановою начальника колонії від 17.02.2021 року переведено для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації.

Згідно рішення комісії виправної колонії від 16.02.2021 року в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено, враховуючи заяву засудженого про відмову від застосування пільги.

Судом, відповідно до довідки наданої адміністрацією установи, встановлено, що засуджений ОСОБА_4 , який відбуває покарання у дільниці соціальної реабілітації, з 13 вересня 2017 року по 31 січня 2021 року на безоплатній основі, згідно ст. 118 КВК України, добровільно, за власною ініціативою залучався до додаткових неоплачуваних робіт та активно приймав участь по благоустрою установи, до праці та до виконання покладених обов`язків ставився сумлінно, з поставленими завданнями справлявся. З лютого 2021 року по теперішній час працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті «Стімол».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами подання і особової справи на засудженого, що заробітна плата засудженого ОСОБА_4 нараховувалась за фактично відпрацьовані місяці роботи в період роботи з лютого 2021 року по травень 2023 року та становить 158165,66 грн..

Засуджений мав виконавчі листи на загальну суму 1037,49 грн., в тому числі: на користь держави 865,90 грн., виконавчий збір - 86,59 грн., витрати на проведення виконавчих дій - 85,00 грн.. Утримані кошти в сумі 1037,49 грн. перераховані на Шишацький РВДВС ГТУЮ у Полтавській області платіжним дорученням № 29 від 14.01.2019 року. Станом на 16.06.2023 року на особовому рахунку у засудженого ОСОБА_4 залишок коштів становить 75 180,07 грн. ( а.с.78).

Статтею 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення може бути застосовано до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71,72 КК України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від N 10 від 26.12.75 «Про практику застосування судами України законодавства про умовно-дострокове звільнення від покарання і заміну покарання більш м`яким» визначено, що суди, вирішуючи питання про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання або про заміну

невідбутої частини покарання більш м`яким, повинні забезпечити строго індивідуальний підхід до кожного засудженого, маючи на увазі, що умовно-дострокове звільнення від покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані лише до тих засуджених, які, відбувши передбачену законом частину покарання, зразковою поведінкою і чесним ставленням до праці, а особи, які вчинили злочин у віці до вісімнадцяти років, крім того, й чесним ставленням до навчання довели своє виправлення.

Отже, з досліджених даних суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_4 , його відношення до праці та суспільно-корисної праці під час відбування всього періоду покарання є нестабільною, хоча і існують в його поведінці і позитивні зміни, однак це в повній мірі не дає підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Водночас, передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.

Вирішуючи дане питання суд насамперед враховує, що ОСОБА_4 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину пов`язаного з позбавленням життя потерпілої, а саме своєї рідної матері. Згідно вироку Шишацького районного суду Полтавської області від 21.07.2017 року, вину у вчиненому діянні визнав частково, фактично не визнавши факту нанесення тілесних ушкоджень матері, внаслідок чого остання померла на місці.

В ході судового розгляду даного подання засуджений ОСОБА_4 підтвердив свою позицію, яку він займав під час судового розгляду кримінального провадження, та суду вказав що він наніс своїй матері лише два удари по щоці, після чого пішов відпочивати, коли прокинувся то з?ясував, що мати померла. Від нанесених ним вказаних ударів своїй матері, смерть останньої настати не могла. Свою провину визнає лише в тому, що він наніс два удари по щоці потерпілої та торкався її, намагаючись надати їй допомогу. В скоєному не розкаюється, оскільки вважає що взяв провину свого брата на себе, оскільки на місці злочину крім нього, його брата та матері більше нікого не було.

Таким чином, вказані обставини встановлені в судовому засіданні, надають суду беззаперечно вважати, що засуджений ОСОБА_4 на даний час є суспільно-небезпечною особою, свою провину протягом відбутого строку покарання не спокутав, належних висновків для себе не зробив, що в свою чергу вказує про те, що останній не здатен до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства, а відтак не можливо дійти висновку, що засуджений дійсно досяг виправлення.

Вказані обставини в судовому засіданні не заперечувалися самим ОСОБА_4 та не були спростовані стороною захисту будь-якими доказами в установленому законом порядку.

Суд констатує, що відсутність в поведінці засудженого ОСОБА_4 послідовних, кардинальних позитивних змін свідчить також і про його незадовільне відношення, саме на час вирішення даного питання, до спокутування своєї провини за скоєне ним, а відтак і до самого протиправного вчинку, за вчинення якого останній і відбуває призначене судом покарання, що також вказує про відсутність на даний час правових підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Разом з цим, за умови застосування судом до засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення, останній має повернутися до свого попереднього місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання свого рідного брата, якого він до цього часу вважає винним у смерті матері та за якого незаконно відбуває призначене судом покарання, що за вказаних обставини може спровокувати чи спонукати останнього до конфліктної ситуації або протиправної поведінки.

Дані висновки суду підтверджуються і психічним станом засудженого, відповідно до висновку медичної частини колонії, засуджений ОСОБА_4 перебуває на обліку лікаря-психіатра медичної частини №6, встановлено діагноз: Легка розумова відсталість, загальний стан задовільний, соматично без особливостей (а.с.87 особової справи).

Крім того, в ході судового розгляду подання встановлено, що згідно з оцінкою ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засуджений ОСОБА_4 має середній рівень ймовірності небезпеки для суспільства.

На вказані обставини адміністрація установи відбування покарання уваги не звернула, не зазначила належних мотивів у своєму поданні з даного питання.

Представник установи в судовому засіданні вважав за можливе повернення засудженого ОСОБА_4 , в разі його звільнення з місць позбавлення волі, за місцем свого попереднього проживання без зазначення достатніх та переконливих мотивів своєї позиції, що є неприпустимим.

Вказані висновки суду підтверджуються і позицією в судовому засіданні самого засудженого ОСОБА_4 , який суду повідомив, що він не бажає і не має наміру, в разі його звільнення з місць позбавлення волі, ночувати та проживати за вказаною адресою. А після того як стане на облік поїде до своєї хресної матері в смт. Шишаки Полтавської області, де і буде проживати без законних підстав.

Таким чином, сам засуджений ОСОБА_4 на даний час невпевнений в своїй правомірній та належній поведінці після звільнення з місць позбавлення волі, в тому числі і за місцем свого переднього проживання.

Твердження сторони захисту та представника установи про те, що відносини засудженого зі своїм рідним братом є доброзичливими, суд визнає надуманими і безпідставними, оскільки вони не підтверджуються будь-якими доказами чи матеріалами, що надані в розпорядження суду.

Матеріали особової справи на засудженого не містять жодних переконливих даних з даного питання, а факт побачень ОСОБА_4 з братом та отримання від нього передач, свідчить лише про позитивне ставлення брата до засудженого ОСОБА_4 , а не навпаки, як стверджували сторона захисту та представник колонії в судовому засіданні, оскільки вказана ініціатива виходила саме від брата, а не від засудженого ОСОБА_4 ..

Разом з цим, представник колонії в судовому засіданні вказав про можливість проживання засудженого, в разі його звільнення з місць позбавлення волі, у своєї тітки (хресної матері). При цьому жодних даних про анкетні дані даної особи, її місця проживання, наявності у її володінні житла та заяви останньої про те, що вона надає свою згоду на проживання ОСОБА_4 , в разі звільнення, останній суду не надав, а матеріали особової справи на засудженого таких матеріалів взагалі не містять, що є неприпустимим.

Вказані обставини встановлені судом під час судового розгляду даного подання залишилися поза увагою прокурора та належного реагування в порядку здійснення належного контролю за діяльність установ відбування покарань, а також обгрунтованості і вмотивованості подань установи даного характеру, що направляються на розгляд до суду.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні переконливі дані про те, що процес виправлення ОСОБА_4 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним, і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт наявності заохочень не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення до праці, виходячи з наступного.

З огляду на вищевикладене, на теперішній час суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_4 своїми діями лише намагається стати на шлях виправлення. Проте є передчасним вважати, що він досяг виправлення, оскільки засуджений в судовому засіданні вказав, що винним себе у вчиненні злочину, кваліфікованого за ч.1 ст. 115 КК України, повністю не визнає, мотивуючи свою позицію тим, що він не вчиняв протиправних дій, які спричинили смерть рідної матері.

Застосування умовно-дострокового звільнення вимагає обов`язкової наявності двох підстав: матеріальної (ч.2 ст. 81 КК України) та формальної (ч.3 ст. 81 КК України). Єдність цих підстав є основою, за наявності, якої суд отримує можливість ухвалити рішення про зміну правового статусу засудженого.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню про умовно-дострокове звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

Так, з матеріалів особової справи на засудженого вбачається, що за весь період перебування в місцях позбавлення волі, саме в ДУ «ПВК (№64)» з 13 вересня 2017 року, засуджений ОСОБА_4 лише з березня 2021 року позитивно характеризується, до покладених обов`язків на останнього намагається ставитися сумлінно і з відповідальністю, що підтверджується характеристикою на останнього, затвердженою 16.03.2021 року, коли останній і був переведений для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації.

До цього часу, адміністрацією установи засуджений ОСОБА_4 характеризувався лише як особа, яка ще тільки стає на шлях виправлення, що в повній мірі підтверджується матеріалами особової справи на засудженого.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідно до подання засуджений ОСОБА_4 може бути представлений до умовно-дострокового звільнення після відбуття 2/3 частини строку покарання, тобто з 03.06.2022 року.

З даним поданням адміністрація колонії звернулася до Ленінського районного суду м. Полтави 23.06.2022 року, тобто фактично одразу після настання у засудженого ОСОБА_4 даної пільги, передбаченої ст. 81 КК України.

Разом з цим, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 бажання працювати на виробництві установи виявив також лише з лютого 2021 року, тобто саме безпосередньо перед настанням у останнього такої пільги.

Твердження засудженого з приводу того, що він, з моменту відбуття покарання в ДУ «ПВК (№64)» і до лютого 2021 року, не міг працювати за станом свого здоров?я, оскільки у нього боліла нога, є неправдивими і такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки жодних заяв останнього до медичної частини колонії з даного приводу, матеріали особової справи на засудженого не містять взагалі. Навпаки за висновком медичної частини колонії при вирішенні питання про переведення останнього до дільниці соціальної реабілітації для подальшого відбуття покарання останній за час перебування в установі на стаціонарному лікуванні в медичній частині не перебував, в лікувальних закладах ДКВС не лікувався, групи інвалідності не має, стан здоров?я задовільний, працездатний (а.с. 87 особової справи).

Матеріали особової справи на засудженого взагалі не містять даних щодо звернень ОСОБА_4 зі скаргами на стан свого здоров?я з моменту початку відбування ним покарання і по даний час, що в котре вказує про безпідставність та неправдивість тверджень засудженого з даного приводу.

Інших об?єктивних даних чи обставин, за яких засуджений ОСОБА_4 не був працевлаштований в колонії з 2017 року по 2021 рік, останній та його захисник суду не зазначили, а судом здобуто не було, що свідчить про те, що останній свідомо ухилявся від праці в колонії та відповідно прямо вказує про негативне ставлення останнього до праці впродовж всього вказаного періоду.

Суд констатує, що заохочення на засудженого потягом всього періоду відбування ним покарання, також носять досить мінливий характер. Так, протягом 2018 року було винесено лише 1 (одне) заохочення, протягом 2019 року 2 (два), протягом 2020 року 3 (три), і лише протягом 2021 та 2022 років по 4 (чотири) заохочення, що свідчить лише про часткове і поступове виправлення засудженого впродовж усього періоду відбування ним покарання, що фактично і підтверджується матеріалами справи, але суперечить мотивам та підставам даного подання.

Слід також зазначити, що в строк відбування покарання засудженому було зараховано строк його попереднього ув?язнення, який складає більше 3-їх місяців, що відповідає майже 7 місяцям тримання під вартою, що в свою чергу вказує про те, що більше 3-х місяців засудженому ОСОБА_4 було зараховано до строку відбуття покарання, які останній фактично не відбував в установі відбування покарання ДУ «ПВК (№64)».

З огляду на встановлені судом обставини, а саме наявність очевидного та однозначного неналежного ставлення засудженого ОСОБА_4 під час всього строку відбуття покарання: до скоєного ним особливо тяжкого злочину, праці, а також відсутності в поведінці останнього належного ступеню виправлення, необхідного для його умовно-дострокового звільнення, свідчить про відсутність, станом на червень 2023 року, тобто на час звернення з даним поданням до суду, у адміністрації ДУ «ПВК (№64)», правових підстав для ініціювання питання про умовно-дострокове звільнення останнього, оскільки жодна з двох обов?язкових підстав (матеріальна та формальна), необхідних для застосування умовно-дострокового звільнення особи, в поведінці засудженого ОСОБА_4 , наявні не були, що очевидно позбавляє суд можливості ухвалити рішення про зміну правового статусу засудженого.

Крім того, суд звертає увагу, що під час судового розгляду було достеменно та детально встановлено, що матеріали подання та особової справи в своїй переважній більшості є суперечливими за своїм змістом, щодо наявності на засудженого виконавчих листів, а також інформації щодо їх погашення, в частині відношення засудженого до скоєного вони взагалі суперечать вироку суду, за яким останній засуджений, матеріалам особової справи та позиції самого засудженого на час вирішення даного подання.

Дані обставини та неналежна поведінка представника установи відбування покарання в судовому засіданні прокурором була залишена без належної уваги, жодних клопотань з його боку щодо відповідного реагування судом на вказані порушення від нього не надходило.

На теперішній час суд приходить до переконливого висновку, що засуджений ОСОБА_4 своїми діями лише намагається стати на шлях виправлення. Проте є передчасним вважати, що він на даний час досяг належного ступеня виправлення, безумолвного і достатнього, для його умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, в тому числі і за умов зазначених стороною захисту.

У зв`язку з цим, для того щоб дійти висновку, що засуджений дійсно став на шлях виправлення, необхідний більш тривалий час.

Таким чином, проаналізувавши здобуті докази, суд приходить до переконання, що засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, в зв?язку з чим ОСОБА_4 не підлягає умовно-достроковому звільненню, а відтак спільне подання ДУ «ПВК (№64)» та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про умовно-дострокове звільнення останнього, до задоволення не підлягає, як безпідставне та передчасне.

Керуючись ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні спільного подання начальника ДУ "Полтавська виправна колонія (№ 64)" та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про застосування умовно - дострокового звільнення, згідно ст. 81 КК України, відносно ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1