Справа № 496/6393/22
Провадження № 1-кп/496/352/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000716 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маяки Біляївського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 05.07.2022 року Біляївським районним судом Одеської області, за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у наступному.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого в подальшому було продовжено з 05.30 год 26 березня 2022 року на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, з 05.30 год 25.04.2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, з 05.30 год 25.05.2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, з 05.30 год 23.08.2022 року строком на 90 діб, згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022, затверджений Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ.

Так, 10.10.2022 року, в період часу з 20.00 год (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , знаходячись біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , знайшов банківську картку «Укргазбанк» (з безконтактною технологією проведення платежів), яка була втрачена її власником ОСОБА_5 того ж дня, при невстановлених в ході розслідування обставинах, та на якій встановлений PIN-код. Знайшовши банківську картку, ОСОБА_6 не вчинив жодних дій щодо встановлення власника картки чи її повернення, а покинув місце вчинення правопорушення.

Надалі ОСОБА_6 , привласнивши раніше знайдену ним банківську картку «Укргазбанк», власником якої є ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, 10.10.2022 року з 20.59 год по 21.30 год, перебуваючи в приміщенні магазину «Рибалка-Продукти» за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, вул. Преображенська, 48-А, не володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної карти (пін-код), встановлений на останню для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час операцій з її використанням, діючи умисно, протиправно, переслідуючи мету незаконного збагачення, маючи у користуванні раніше знайдену банківську карту, здійснивши операції шляхом безконтактного розрахунку за товари у вказаному магазині через РОS-термінал, таємно викрав з банківського рахунку ОСОБА_5 кошти в загальній сумі 2627 грн, розпорядившись ними на власний розсуд, заподіявши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 2627 грн.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні винним себе не визнав. При цьому пояснив суду, що 10.10.2022 року біля будинку АДРЕСА_2 зустрів ОСОБА_5 і оскільки не був з ним знайомий, попросив надати документи, що посвідчують його особу. ОСОБА_5 надав паспорт, і сказав, що він знайомий ОСОБА_8 , який проживає у цьому будинку на третьому поверсі. Вони разом піднялися до ОСОБА_8 , щоб він підтвердив особу ОСОБА_5 , після чого вони розійшлися. Через деякий час до нього прийшов його знайомий ОСОБА_9 , який був винен йому 4000 грн за інструменти і дав йому банківську карту, сказавши, що це картка його матері, на рахунку є грошові кошти, які він повертає йому за інструменти, сказав, що карту після зняття коштів може не повертати. Він, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , якого вони зустріли по дорозі, пішли в магазин, зробили покупки на суму 2647 грн, було декілька транзакцій. Про те, що карта належить іншій особі, а не матері ОСОБА_9 , він дізнався через два дні. Вважає, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, оскільки умислу на крадіжку він не мав, про те, що карта та грошові кошти належать іншій особі, а саме потерпілому ОСОБА_5 , йому не було відомо, він розраховувався карткою, отримавши її від ОСОБА_9 в рахунок погашення боргу, і розраховуючись карткою, вважав, що грошові кошти належать саме йому. Вважає себе невинуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, просив виправдати.

Судом досліджені письмові докази, якими прокурор вважає доведеною вину обвинуваченого:

- протокол огляду від 28.11.2022 року, відповідно до якого було переглянуто відеозапис з камери відеоспостереження, яка розташована в магазині «Рибалка-Продукти», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . З відеозапису вбачається, що троє осіб чоловічої статі зайшли в магазин, робили покупки, розраховувалися на касі банківською карткою. Як було встановлено в судовому засіданні, це ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 (а.с. 107-112), та відеозаписом до протоколу (а.с. 103). З відеозапису вбачається, що картою розраховувався ОСОБА_6

- скріншотом транзакцій з карткового рахунку потерпілого ОСОБА_5 , згідно якого 10.10.2022 року в період часу з 20.59 до 21.13 год були здійснені розрахунки банківською карткою потерпілого ОСОБА_5 на загальну суму 2627 грн. (а.с. 105-106).

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 10.10.2022 року у вечірній час зустрів на вулиці ОСОБА_6 , з яким раніше знайомий не був. Він сказав надати йому документи, що посвідчують його особу. Він ( ОСОБА_5 ) надав паспорт, в якому знаходилася його банківська картка, і вони піднялися на третій поверх до його знайомого ОСОБА_8 , щоб він підтвердив його особу. Після того, як ОСОБА_12 підтвердив його особу, він пішов додому. ОСОБА_6 повернув йому паспорт біля будинку, але не пам`ятає, до того, як вони піднялися до ОСОБА_8 , чи після. Просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, будь-яких претензій до обвинуваченого не має. За клопотанням прокурора був проведений додатковий допит потерпілого, в ході якого він пояснив, що після того, як ОСОБА_12 підтвердив його особу, він вийшов з будинку і біля під`їзду у нього стався конфлікт з двома особами, яких він не знає. Коли писав заяву до поліції, вказав, що карту у нього викрали. Після перерви потерпілий у судове засідання не з`явився, але подав заяву, в якій вказав, що просить кримінальне провадження розглянути без його участі.

Крім того, у судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що йшов по вулиці, зустрів ОСОБА_6 , запитав, чи не добавить він йому коштів на цигарки, на що ОСОБА_6 погодився і вони разом пішли в магазин, робили покупки. В магазині вони були утрьох - він, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . Йому відомо, що ОСОБА_9 знайшов картку і дав її ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що він є власником магазину «Рибалка-Продукти», що розташований в с. Маяки Одеського району Одеської області. У вечірній час в магазин зайшли троє осіб, двох з яких він знає - ОСОБА_6 і ОСОБА_10 , третього не знає, вони робили покупки. Було декілька транзакцій, розраховувався за покупки ОСОБА_6 банківською карткою.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що 10.10.2022 року він запросив ОСОБА_5 до себе додому, для ремонту телевізора. Закінчивши роботу, він пішов. Через деякий час у двері постукав ОСОБА_6 , який прийшов разом з ОСОБА_5 і спитав, чи знає він останнього. Він підтвердив особу ОСОБА_5 і вони пішли. Чи був в руках у ОСОБА_6 паспорт потерпілого, не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що 10.10.2022 року у вечірній час у під`їзді будинку знайшов банківську карту і поклав до кишені. ОСОБА_6 він був винен грошові кошти. В кишені у нього була банківська картка матері. Зустрівши ОСОБА_6 , останній запитав його за борг, на що він дав йому знайдену банківську карту замість банківської карти матері, в рахунок погашення боргу, був винен йому біля 5000 за інструменти. І вони разом пішли в магазин. До них приєднався ОСОБА_10 , покупки вони робили утрьох. Було декілька транзакцій, розраховувався за товар ОСОБА_6 , карткою, яку він йому дав. Щодо підпису в протоколі огляду (а.с. 80), пояснив, що підпис йому не належить, відеозапис йому не пред`являвся, слідчому він нічого не підтверджував. Щодо протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від його імені від 26.12.2022 року про здійснення на нього тиску ОСОБА_6 для надання ним показань непричетності ОСОБА_6 до вчинення крадіжки, пояснив, що ніякої заяви він не подавав, підпис на заяві йому не належить, тиск на нього зі сторони ОСОБА_6 не чинився, навпаки працівники поліції та прокурор здійснювали тиск на нього, зокрема в день судового засідання, щоб він дав покази що причетності ОСОБА_6 до вчинення крадіжки.

Cуд, оцінивши надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлюється принцип, відповідно до якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, вважається невинуватим доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

За ч.1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З ч.ч. 1, 2, 5 ст.9 КПК України вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частинами 2, 3, 4 ст. 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вину обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд може постановити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Частиною 4 ст. 185 КК України передбачено відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за кваліфікуючою ознакою - вчинене в умовах воєнного стану.

Так, виходячи з положень ст. 185 КК України суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується наявністю прямого умислу у винної особи, тобто суб`єкт має чітко усвідомлювати й достовірно знати, що його дії направлені на таємне заволодіння для нього чужим майном з метою обернення його на свою користь або на користь іншої особи.

З показань обвинуваченого ОСОБА_6 судом встановлено, що він отримав банківську карту від ОСОБА_9 , який був винен йому грошові кошти у сумі 4000 грн. за інструменти.

ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що мав борг перед ОСОБА_6 за інструменти. 10.10.2022 року у нього знаходилася банківська карта, належна його матері, з грошовими коштами на рахунку, і цю карту він мав намір віддати ОСОБА_6 . Біля під`їзду будинку він знайшов банківську карту, яку поклав до кишені і замість карти матері віддав ОСОБА_6 знайдену карту.

При цьому стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 було відомо про те, що карта, яку передав йому ОСОБА_9 , належить іншій особі.

Наведене свідчить про відсутність умислу у ОСОБА_6 на таємне заволодіння чужим майном, зокрема грошовими коштами потерпілого ОСОБА_5 , тобто відсутня одна з ознак складу злочину - суб`єктивна сторона.

Звертає на себе увагу та обставина, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що підпис в протоколі огляду відеозапису належить не йому, відеозапис у його присутності не відтворювався. Пояснив, що твердження, зафіксоване в протоколі, про те, що в магазині ОСОБА_6 розраховувався карткою, яку знайшов, не відповідає дійсності, бо жодної слідчої дії за його участю у даному кримінальному провадженні, окрім допиту, не проводилося. Також свідок ОСОБА_9 зазначив, що перебуває під вартою у іншому кримінальному провадженні, в день його допиту в суді прокурор погрожував йому максимальним терміном покарання, якщо він не надасть покази, які викривають ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки грошових коштів. Так, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено ту обставину, що саме ОСОБА_6 знайшов банківську картку, належну потерпілому і таємно заволодів його грошовими коштами, натомість версія обвинуваченого щодо того, що цю картку передав йому ОСОБА_9 в рахунок повернення боргу, узгоджується з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, показання ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в цій частині є логічними та послідовними, підстав не довіряти їм у суду немає.

Натомість потерпілий плутався у своїх показах, вказав, що до нього звернулися працівники поліції і запропонували йому написати заяву про вчинення крадіжки, оскільки вони з`ясували, хто саме причетний до викрадення грошових коштів.

Сторона обвинувачення не надала суду достатніх доказів для спростування версії обвинуваченого та для доведення його винуватості у інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, та сформувати повне й об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Суд не бере до уваги посилання прокурора на ту обставину, що під час досудового розслідування свідки давали інші показання, зокрема такі, що викривають ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки, оскільки суд досліджує докази безпосередньо і в основу вироку не можуть бути покладені показання, які давали свідки в ході допиту на стадії досудового розслідування.

Таким чином, за результатами судового розгляду, під час якого було допитано обвинуваченого, потерпілого, свідків, досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України не знайшло свого підтвердження у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в суді і вичерпані можливості їх отримати.

З ч. 1 ст. 91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, а тому він підлягає визнанню невинуватим та виправданню.

Згідно ч.1 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

Таким чином, оскільки відносно ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, такий запобіжний захід має бути скасований, а ОСОБА_6 - звільнений з-під варти.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 377 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України - визнати невинуватим і виправдати, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід, обраний засудженому ОСОБА_6 - скасувати. Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

Вирок може бути оскаржений в Одеський апеляційний суд, через Біляївський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1