Справа № 307/268/18
Провадження № 1-кп/307/75/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів кримінальне провадження, про обвинувачення :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , України, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 4 січня 2018 року, близько 21 години, знаходячись на сходах будинку АДРЕСА_2 , під час розмови з потерпілим ОСОБА_8 , умисно наніс йому удар кухонним ножем по обличчю в область чола, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани чола, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, так як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 6 днів, але менше 21 дня.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 по епізоду нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 свою вину визнав та пояснив, що точної дати він не пам`ятає, він після роботи пішов до своєї співмешканки, але її вдома не було. Він почав її шукати, а коли знайшов, то побачив що вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння в оточенні інших осіб, в тому числі і потерпілого ОСОБА_8 . В ході виниклого конфлікту він наніс потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження. В подальшому ніж він віддав слідчому. Під час події була присутня також теща та її внук. Просить суворо його не карати.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України в судовому засіданні повністю доведена і це стверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

З протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.01.2018 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 звернувся до Тячівського ВП ГУНП в Закарпатської області з проханням притягнути до відповідальності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_1 , який 04.01.2018 року, на території його дворогосподарства наніс йому тілесні ушкодження ножем в область обличчя.

(Т.2 а.с.21-23)

Згідно письмової згоди потерпілого ОСОБА_8 від 04.01.2018 року ним надана згода працівникам поліції на проведення огляду його будинку в АДРЕСА_2

(Т.2 а.с.17)

Згідно протоколу огляду місця події від 04.01.2018 року, об`єктом огляду являється будинок, що розташований в АДРЕСА_2 . Даний будинок одноповерховий, збудований з блоку. Перед вхідними дверима розташовані бетонні сходи з чотирьох стугеньок та площадки. Над даними сходами, на металевій опорах, встановлено навіс із крівлею. На бетонній площадці сходів наявна пляма, червоно-бурого кольору, розміром 15х8 см, схожа на кров

(Т.2 а.с.18-20)

Згідно письмових заяв обвинуваченого ОСОБА_6 від 31.01.2018 року ним добровільно видано працівникам поліції ніж, яким він спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 та прийнято ним вказаний ніж після огляду слідчим на зберігання

(Т.2 а.с.9, 13)

Згідно протоколу огляду предмету від 31 січня 2018 року, з доданою фото таблицею, предметом огляду є кухонний ніж чорного кольору. В ході огляду встановлено, що даний ніж складається із пластмасової колодки чорного кольору та металевого леза, кінець вістря якого відламаний. Під час огляду застосовані технічні засоби: фотографування

(Т.2 а.с.10-12)

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 26.01.2018 року за №19 у ОСОБА_8 , 1990 року народження, має місце тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани чола. Вказане тілесне ушкодження могло виникнути від дії твердого колюче-ріжучого предмету, яким могло бути лезо ножа. Строку події 4 січня 2018 року дане тілесне ушкодження відповідає і відноситься до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, так як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 6-ти, але менше 21-го дня

(Т.2 а.с.15-16)

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 по епізоду нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім цього, ОСОБА_6 , обвинувачується в тому, що він 27 березня 2018 року, близько 23 години, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, проник до підсобного приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності потерпілій ОСОБА_7 , звідки викрав велосипед марки «Україна», чорного кольору, вартістю 776 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_6 по епізоду крадіжки велосипеда в потерпілої ОСОБА_7 вину не визнав та пояснив, що велосипед в потерпілої ОСОБА_7 він не викрадав. В нього була наявна стара рама велосипеда, яка належала його матері. Коли до нього прийшли поліцейські, то ними було вилучено саме цю стару раму з велосипеда та старі колеса, які належали його матері, а не потерпілій ОСОБА_7 . Просить його виправдати в частині обвинувачення по епізоду вчинення крадіжки в потерпілої ОСОБА_7 .

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_9 постійно ходив до них косити. Одного ранку, точну дату не пам`ятає, вона побачила, що зникли кури та велосипед. Наступного дня обвинувачений ОСОБА_6 зі своєю жінкою прийшли до брата. Вона підійшла і побачила кинуті два велосипеди, на одному з яких вона впізнала колесо з широкими шпицями зі свого велосипеда. Такі шпиці були тільки на її велосипеді. Вона підозрювала іншу особу в крадіжці її велосипеда, але коли впізнала колесо, то стверджує що здійснив крадіжку саме ОСОБА_6 . Після цього як вона впізнала колесо, вона звернулась до правоохоронних органів. Вони знайшли велосипед, але вона стверджує, що даний велосипед їй не належить, так її велосипед був зеленого кольору з широкими шпицями. Розписку працівникам поліції про те, що вона отримала велосипед і який належить, їй надавала вона.

Як встановлено в судовому засіданні, на обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України сторона обвинувачення посилається також на наступні письмові докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме:

-даними протоколу огляду місця події від 18.07.2018 року, з доданими фото таблицями, згідно з яким об`єктом огляду являється господарська споруда (сарай), розташована за адресою: с. Калини, вул.. Партизанська. Дана будівля розташована по лівій стороні від будинку по вул.. Партизанській в с. Калини, по руху уверх грунтовою дорогою даної вулиці. Господарська споруда розташована паралельно дорозі, дерев`яна, крита шифером. Дана будівля складається із трьох приміщень. Зі слів потерпілої ОСОБА_7 велосипед знаходився в приміщенні для складування дров (Т.2 а.с.51-55);

-даними протоколу огляду предмету від 23.05.2018 року, з доданою фото таблицею, згідно з яким предметом огляду є велосипед марки «Україна». Даний велосипед виготовлений з металу, полімерного матеріалу та шкірозамінника. Рама велосипеда вкрита фарбою, чорного кольору, гальма барабанні, знаходяться у задній вилці колеса. Волочники виготовлені з металу світло-сірого кольору. На кермі велосипеда знаходиться дзвінок, педалі велосипеда підлягали заміні, оскільки встановлено, що на педалях наявне маркування позначки у вигляді букв «ARDIS». Вказаний велосипед бувший в користуванні, має непривабливий зовнішній вигляд, значні ознаки зносу у вигляді забруднень, потертостей та подряпин, сліди корозії металу (Т.2а.с.29-38);

-письмовою заявою обвинуваченого ОСОБА_6 від 23.05.2018 року, якою він просить долучити до матеріалів кримінального провадження велосипед марки «Україна», який він викрав 28 березня 2018 року в мешканки АДРЕСА_2 (Т.2 а.с.56);

-даними висновку судової товарознавчої експертизи від 10.07.2018 року за №11/546, з доданою ілюстративною таблицею, згідно якої ринкова вартість велосипеду марки «Україна», фотоілюстрації якого надаються, бувшого у використанні з 2010 року, з урахуванням ознак зносу, станом цін на 27.03.2018 року може становити 776,66 гривень (Т.2 а.с.41-50).

-письмовою розпискою потерпілої ОСОБА_7 від 11.07.2018 року, згідно якої потерпілій ОСОБА_7 передано на зберігання велосипед марки «Україна»;

-протоколом прийняти заяви від потерпілої ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення від 9 квітня 2018 року, згідно якого вона повідомляє про викрадення невідомою особою в період з 21 години 27 березня 2018 року по 7 годину 28 березня 2018 року, з її дворогосподарства в АДРЕСА_3 , велосипеду марки «Либідь» (Т.2 а.с.190-191).

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, якими обґрунтовується вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.3 ст.185 КК України, зі сторони належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Суд зазначає, що протокол огляду від 18.07.2018 року, в ході якого було оглянуто господарську споруду (сарай), розташований за адресою: с. Калини, вул. Партизанська, та належить потерпілій ОСОБА_7 , протокол огляду предмету від 23.05.2018 року, в ході якого оглянуто велосипед марки «Україна», який був виданий обвинуваченим ОСОБА_6 працівникам поліції, висновок судової товарознавчої експертизи від 10.07.2018 року за №11/546, не вказують на вину обвинуваченого ОСОБА_6 щодо вчинення ним крадіжки велосипеду марки «Либідь», про викрадення якого заявила потерпіла ОСОБА_7 в заяві про вчинення кримінального правопорушення (Т.2 а.с.190-191), а засвідчують лише факт огляду місця вчинення крадіжки, огляду велосипеду марки «Україна» та вартість велосипеду марки «Україна», а не велосипеду марки «Либідь», на викрадення якого вказала потерпіла ОСОБА_7 .

Суд також звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_7 при дачі нею показів в судовому засіданні ствердила, що переданий їй на зберігання велосипед марки «Україна» належить не їй, оскільки її викрадений велосипед був зеленого кольору, при цьому з досліджених в судовому доказів вбачається, що повернутий потерпілій ОСОБА_7 велосипед є темного кольору.

Суд вважає, що посилання потерпілої ОСОБА_7 в показах, що вона впізнала на іншому велосипеді колесо зі свого викраденого велосипеда, не свідчить в достатній мірі, що саме обвинувачений ОСОБА_6 викрав від неї велосипед марки «Либідь», зеленого кольору.

Крім того, суд зазначає, що в протоколі прийняти заяви від потерпілої ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення від 9 квітня 2018 року вона повідомила про викрадення в неї велосипеду марки «Либідь», а не марки «Україна».

Суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні письмові докази, зміст яких розкрито вище, як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами не доводять пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні крадіжки велосипеду в потерпілої ОСОБА_7 ..

Стаття 22 КПК України передбачає змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд у відповідності до ч. 6 зазначеної статті КПК, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Судом також відповідно до положень ч. 2 ст. 22 КПК України забезпечено рівність прав сторін кримінального провадження на збирання та подання суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України, та всебічно, повно й неупереджено досліджені всі надані сторонами докази.

Враховуючи фундаментальний принцип кримінального процесу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також враховуючи положення ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у тому числі виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, покладений виключно на слідчого та прокурора та, у встановлених КПК випадках, на потерпілого, і аж ніяк не на суд.

За змістом ст. 19 Конвенції суд контролює дотримання державами сторонами Конвенції взятих на себе зобов`язань. Питання щодо допустимості доказів у справі, це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, буде справедливим (рішення від 23 квітня 1997 року у справі «Ван Мехелен та інші проти Нідерландів», рішення від 9 червня 1998 року у справі «Тейксера де Кастро проти Португалії).

Гарантування права на справедливе здійснення правосуддя є однією з правових основ демократичного суспільства, ігнорування цього права не може виправдати поставлену мету (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Делькур проти Бельгії»).

Відповідно до п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно до ст. ст. 62, 63 Конституції України, п. 2 статті 6 Європейської конвенції з прав людини, а також ч.ч.2, 4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і не встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь. Тягар доказування відповідно до КПК України покладений на прокурора, і саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. не реалізація цього обов`язку тягне за собою постановлення виправдувального вироку.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом (ч.2 ст.17 КПК України) недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді,- є та версія подія, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Такі висновки містяться у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбара, Мессеге і Ябордо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року ЄСПЛ вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про вчинення саме ОСОБА_6 крадіжки велосипеду марки «Либідь», зеленого кольору, в потерпілої ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Отже, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає недоведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України, оскільки не встановлено достатніх, належних та допустимих доказів для доведення його винуватості, а тому обвинувачений ОСОБА_6 підлягає виправданню за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який по місцю проживання характеризується посередньо, є раніше не судимий.

Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України є визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини справи, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України відсутні.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року за №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилилася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

При призначенні конкретного виду і розміру покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст.125 КК України, з врахуванням наведеного, суд вважає, що відносно нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді штрафу із звільненням його на підставі ст. 74 ч.5 КК України від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.

Цивільного позову не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання за ч.2 ст. 125 КК України в виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

На підставі ст. 74 ч.5 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного йому покарання за ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_6 визнати не винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 185 КК Українита виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальні витрати віднести за рахунок держави.

Речовий доказ велосипед марки «України», який знаходиться на зберіганні в потерпілої ОСОБА_7 , - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 як володільцю.

Речовий доказ ніж, який знаходиться на зберіганні в обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити йому як володільцю.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення,

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1