Дата документу 30.05.2023 Справа № 331/1137/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1137/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/509/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має повну середню освіту, одружений, на утриманні має малолітню доньку 2015 року народження, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 05 червня 2002 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з випробувальним терміном 2 роки;

- 11 березня 2003 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці;

- 18 грудня 2007 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до обмеження волі на строк 2 роки з випробувальним терміном 2 роки;

- 27 грудня 2007 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з випробувальним терміном на 2 роки;

- 11 травня 2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 6 років;

-18 березня 2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць; звільнений за відбуттям покарання,

- 15 червня 2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, звільнений з випробувальним терміном 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2022 року, яким визнано ОСОБА_6 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 постановлено обчислювати з 29 квітня 2022 року, з дати його затримання.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 6999 (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок є незаконним та необґрунтованим через застосування Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання, тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та надано хибні висновки а саме: судом першої інстанції при винесенні вироку не враховано обставини, які спростовують висунуті обвинувачення.

Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 вину у скоєнні злочину не визнав, вказав, що не скоював інкримінований йому злочин та перебував на той час вдома, разом із пасинком.

Стороною обвинувачення не надано ніяких доказів щодо підтвердження обвинувачення.

Так, наданий стороною обвинувачення та оглянутий під час судового засідання відеозапис, на думку захисника, жодним чином не підтверджує причетність ОСОБА_6 до вказаного злочину, на відеозаписі неможливо ідентифікувати осіб, більш того, на ньому не відображено подію злочину.

Щодо позиції потерпілої, то вона під час допиту не впізнавала ОСОБА_6 як особу, що викрала у неї телефон, та особу яка перебувала до скоєння злочину поряд з потерпілою на зупинці, усі свідчення - це її припущення.

Щодо свідка ОСОБА_10 , то захисник вважає, що його свідчення були неправдивими, так як він в багатьох кримінальних провадженнях перебуває свідком, і як особа, що постійно скуповує мобільні телефони та продає, то на переконання сторони захисту, на нього мають вплив працівники поліції.

Також, захисник зазначає про те, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки та позитивно характеризується за місцем мешкання.

Отже, захисник вважає, що судом першої інстанції, призначено покарання без повного та всебічного дослідження усіх доказів та обставин скоєного злочину, та безпідставно встановлено причетність ОСОБА_6 до скоєння інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Згідно з вироком суду, формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом доведеним.

В умовах воєнного стану, оголошеного згідно указу президента №64/2022 від 24 лютого 2022 року, 07 квітня 2022 року, у період часу із 16 години 00 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Базарна», навпроти буд. 42 по проспекту Соборному у м.Запоріжжя, переконавшись у тому, що потерпіла ОСОБА_9 відволіклась та за його злочинними діями ніхто не спостерігає, з лівої кишені пальто таємно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , сховавши його до кишені куртки, а саме, мобільний телефон Samsung марки Galaxy A51 ІМЕІ НОМЕР_1 , у копусі білого кольору і чохлі червоного кольору, вартість якого складає 6999 гривень 00 копійок, чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого зник з місця вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження зазначених вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжки) вчиненому повторно в умовах воєнного стану.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав, суду пояснив, що потерпілу він бачить вперше, телефон він не викрадав,у той день він був удома, за адресою свого мешкання по АДРЕСА_3 (тобто у іншому районі міста) разом зі своїм пасинком.

У своїй промові у судових дебатах зазначив про те, що прокурором не надані докази його винуватості, оскільки телефон потерпілої у нього знайдений не був, телефон, взагалі органом досудового розслідування не знайдений (навіть у свідка, який у судовому засіданні пояснив, що купував його). Також поставив під сумнів показання свідка ОСОБА_10 , зазначивши, що той займається торгівлею мобільних телефонів без документів, у зв`язку із чим, на його показання могли вплинути співробітники поліції. Крім того, вказав, що не має номеру мобільного телефону свідка, а тому не міг йому телефонувати, як останній пояснював під час свого допиту.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на не визнання своєї вини ОСОБА_6 , вина останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, при викладених у вироку суду обставинах повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_9 пояснила суду, що 07 квітня 2022 року вона перебувала у м.Запоріжжя в районі вул.Базарна. Через те, що вона рідко буває в тому районі, вона погано орієнтувалась, де саме знаходяться зупинки громадського транспорту. Десь о 15-30 годині вона підійшла до зупинки по вул.Базарна, яка знаходиться біля кафе «Пузата хата», та не могла зорієнтуватись, де зупиняються автобуси, які прямують у бік Шевченківського району. У цей час вона зробила декілька дзвінків. Коли помітила, що під`їжджає маршрутне таксі, ОСОБА_9 поклала свій мобільний телефон до кишені пальто, підхопила сумки та побігла за маршрутним таксі. Коли бігла, то краєм ока побачила як чоловік, який стояв поряд з нею на зупинці також почав бігти за нею, потім цей чоловік намагався зайти за нею до салону, вона з ним зіштовхнулась, і потім він вийшов з маршрутного таксі. Розрахувавшись, вона пройшла в кінець салону. Маршрутне таксі від`їхало, ОСОБА_9 почала шукати свій мобільний телефон, однак ані в пальто, ані в сумці вона його не знайшла. Після чого, вже не доїжджаючи до вул.Чекістів в м.Запоріжжя, вона попрохала жінку, яка їхала з нею, зателефонувати на її номер, однак звуку дзвінка вона не почула. Всі люди, які знаходились із нею в маршрутному таксі, почали шукати свої мобільні телефони, і в цей момент один із чоловіків припустив, що ймовірно, той чоловік, який біг за нею та зайшов в салон маршрутного таксі, а після - вийшов, і міг викрасти мобільний телефон. Після цього ОСОБА_9 пішла до Шевченківського відділу поліції, де їй повідомили, що вона повинна звернутись до відділу поліції №2, що знаходиться в Олександрівському районі, що вона й зробила.

На уточнюючі питання потерпіла відповіла, що в неї був мобільний телефон SAMSUNG A51 в білому кольорі, який вона купила за 6999 гривень, всі чеки та документи на мобільний телефон вона віддала слідчому. З ОСОБА_9 в маршрутному таксі також їхало дві жінки, однак вони не могли, на думку потерпілої, вкрасти мобільний телефон, бо коли вона виявила, що в неї пропав мобільний телефон, ці жінки сиділи поруч. Ніхто на зупинках громадського транспорту не заходив до маршрутного таксі, бо водій не зупинявся. Сам мобільний телефон в день викрадення був заблокований, шляхом «TOUCHPAD». Також ОСОБА_9 вказала, що в той день її чоловік, не додзвонившись до неї, використовуючи програму стеження, побачив, що її мобільний телефон знаходиться в районі «Ромакс», що у Південному мікрорайоні міста, після чого його було вимкнено, та більше слідкувати за його переміщенням було неможливо. Роздруківки, які зробив чоловік, шляху мобільного телефону вона слідчому не надавала, бо вважала, що це можуть зробити органи слідства. Чоловіка, який за нею біг, вона запам`ятала по чорній бейсболці, чорній куртці, та, начебто, на ньому був білий светр, звичайні гострі риси обличчя. Обвинувачений дуже схожий на того чоловіка, який біг за нею. Однак сказати, хто саме вкрав мобільний телефон, вона не може. Потерпіла підтвердила, що брала участь у слідчій дії як впізнання за фотокарткою, де впізнала в ОСОБА_6 того чоловіка, який біг за нею.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що він займається скупкою-продажем мобільних телефонів на ринку ОСОБА_11 . До подій він із обвинуваченим був знайомий близько пів року чи року. Десь на початку квітня місяця 2022 року, по обіді, приблизно о 15-00 годині, може пізніше, він зустрівся із ОСОБА_6 в парку на Пісках, в районі 4-го Південного мікрорайону, обвинувачений запропонував йому купити в нього мобільний телефон SAMSUNG A51 в білому кольорі, пояснюючи це тим, що родичу терміново потрібні гроші. Пропонував купити за ціну до 3000 гривень. ОСОБА_10 купив в нього мобільний телефон, після чого продав його на ринку. На додаткові питання, пояснив, що мобільний телефон був розблокованим. Працівники поліції до нього звернулись щодо мобільного телефону через тиждень. Також вказав, що сам ОСОБА_6 сказав, що продав свідку мобільний телефон, таким чином працівникам поліції стало відомо, що саме у ОСОБА_10 повинен був бути мобільний телефон.

Після допиту цього свідка, ОСОБА_6 підтвердив, що знає свідка, бо купував у нього та продавав йому мобільні телефони декілька разів. Однак, вказав, що не має його номеру телефону, а тому не міг йому телефонувати.

Також суд першої інстанції послався на такі письмові докази.

Протокол прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення, складений 14 квітня 2022 року о 16 год. 10 хвилин о/у СКП ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, відповідно до якого, потерпіла вказує, що 07 квітня 2022 року невідома особа таємно викрала у неї із кишені пальто мобільний телефон.

На виконання доручення слідчого від 14 квітня 2022 року, оперативним співробітником було отримано відеозапис із камер відео спостереження «Наше місто», та надано до матеріалів кримінального провадження супровідним листом.

Протокол огляду речі, а саме диску, на якому записані відео файли у форматі AVI, у якому містяться записи з камер відеоспостереження, встановленого по проспекту Соборному, навпроти будинку №42.

У судовому засіданні був оглянутий відеозапис із камер відеоспостереження, встановленого по проспекту Соборному, навпроти будинку №42, 07 квітня 2022 о 16 год. 00 хв. на якому зафіксована зупинка громадського транспортну «Базарна», переміщення громадського транспорту та людей на зупинці.

Під час огляду відеозапису спостереження, потерпіла зазначила, що впізнає себе на відео за одягом, який був на ній в той день. Також вказала, що на відео дійсно є момент, коли вона побігла за маршрутним таксі, та був чоловік, який побіг за нею. Вона в цей час стояла на зупинці громадського транспорту, а він стояв трохи далі по праву руку від неї. Наголосила, що вона чітко впізнає в ОСОБА_6 того чоловіка, який біг за нею та заходив за нею в салон маршрутного таксі, але так і не сів у нього. У судовому засіданні потерпіла вказала усім учасникам кримінального провадження де на відеозапису вона, а де особа, яка на її переконання, викрала у неї мобільний телефон.

Фотокопії документів мобільного телефону Samsung SM - A515F, модель SM A515FZWWSEK, білого кольору, із зазначенням ІМЕІ, а також копія квитанції ТОВ «АЛЛО» від 17 вересня 2021 року щодо придбання телефону Samsung SM - A515F за 6999, 00 грн.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 квітня 2022 року. Під час проведення слідчої дії потерпіла у присутності двох понятих із дотриманням положень Кримінального процесуального кодексу України, на фотознімку №2 впізнала чоловіка, який як вона вважає, викрав у неї мобільний телефон. У судовому засіданні потерпіла підтвердила участь у проведенні цієї слідчої дії, коротко пояснила як вона відбувалася, та підтвердила свій підпис у протоколі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що докази сторони обвинувачення, вказані вище, у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 вищевказаного правопорушення та, водночас спростовують версію сторони захисту, а саме про його непричетність до інкримінованого злочину.

Так, потерпіла в судовому засіданні зазначила, що обвинувачений дуже схожий на того чоловіка, який біг за нею та, наздогнавши її на зупинці громадського транспорту, саме в той момент, коли вона заходила до маршрутного таксі, на її переконання, викрав в неї телефон. При цьому вона пояснила, що той чоловік був у чорній бейсбольці та чорній куртці.

Відповідно до вищевказаного протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 квітня 2022 року, потерпіла впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, яка, на її переконання, викрала в неї телефон.

З дослідженого судом відеозапису з камер відеоспростереження встановленого по проспекту Соборному, навпроти будинку №42, убачається, що чоловік у чорній бейсбольні та чорній куртці почав бігти по проїзній частині у бік маршрутного таксі №9 вслід за потерпілою, та дійшовши до дверей маршрутного таксі, таким чином наздогнавши останню, практично одразу повернувся назад та направився до маршрутного таксі №37.

Отже, показання потерпілої повністю відповідають зафіксованим на відеозаписі з камер відеоспостереження обставинам.

Крім того, після відтворення даного відеозапису у судовому засіданні суду першої інстанції, потерпіла чітко зазначила, що обвинувачений ОСОБА_6 і є тим самим чоловіком, який біг за нею та заходив за нею в салон маршрутного таксі, але так і не сів у нього.

З фотокопій документів мобільного телефону, що містяться в матеріалах провадження, убачається, що телефоном, який належав потерпілій та в подальшому був у неї викрадений, є Samsung SM - A515F, модель SM A515FZWWSEK, білого кольору.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_10 , саме телефон даної моделі та саме такого кольору обвинувачений ОСОБА_6 на початку квітня 2022 року продав йому.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що кримінальне правопорушення, відповідно до матеріалів провадження, було вчинене також на початку квітня 2022 року, а саме 07 квітня 2022 року.

Отже, показання вказаного свідка узгоджуються з матеріалами провадження, є логічними, послідовними та підстав ставити під сумнів їх правдивість не має.

На підтвердження протилежного стороною захисту жодного доказу не надано.

Колегія суддів вважає, що зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та за наслідками розгляду провадження зробив висновки, які фактичним обставинам відповідають.

Перевіряючи доводи захисника щодо позиції потерпілої, колегія суддів доходить такого.

Як вже зазначено вище, потерпіла ОСОБА_9 під час її допиту (зокрема після відтворення відеозапису з камер відеоспостереження) впевнено зазначила, що впізнає обвинуваченого ОСОБА_6 як чоловіка, який біг за нею до транспортної зупинки та заходив за нею до салону маршрутного таксі, а потім повернувся назад на зупинку.

Разом з тим, остання дійсно не змогла впевнено зазначити, що телефон в неї вкрав саме вказаний чоловік, а зробила лише таке припущення.

Проте, потерпіла належним чином обґрунтувала своє припущення, навівши відповідні аргументи. Так, потерпіла зазначила, що перебуваючи на проїзній частині біля зупинки громадського транспорту, вона зробила декілька дзвінків зі свого мобільного телефону та поклала його до кишені. Коли бігла до маршрутного таксі, то краєм ока вона побачила як чоловік, який стояв поряд з нею на зупинці, також почав бігти за нею, потім цей чоловік намагався зайти за нею до салону, вона з ним зіштовхнулась, і потім він раптово вийшов з маршрутного таксі. Розрахувавшись, вона пройшла укінець салону та почала шукати свій мобільний телефон, однак не знайшла.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що показання потерпілої не є єдиним доказом вини обвинуваченого ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні.

Перевіряючи доводи захисника з приводу неможливості ідентифікації особи (чоловіка), яка відображена на відеозаписі з камер відеоспостереження, колегія суддів доходить такого.

На відеозаписі з камер спостереження, що наявний в матеріалах провадження, вказаний вище, дійсно не чітко видно обличчя чоловіка, що на цьому записі зафіксований, проте, сумнівів не виникає в тому, що це був саме обвинувачений, виходячи із сукупності інших доказів, на які послався суд, в тому числі показань потерпілої після відтворення цього відеозапису.

Аналогічного висновку доходить колегія суддів, перевіряючи доводи захисника стосовно того, що на вказаному відеозаписі не зафіксовано саме момент вчинення крадіжки, оскільки цей факт, окрім іншого підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 про продаж обвинуваченим йому мобільного телефону відповідної моделі у період, який не суперечить вказаному в обвинувальному акті.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції фактичним обставинам справи відповідають та ґрунтуються на досліджених судом безпосередньо доказах, які є належними, допустимими та достатніми для прийняття відповідного рішення.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, який раніше неодноразово судимий , в т.ч. аналогічні тяжкі злочини. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не убачає, оскільки доводи, викладені в цій скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Суд перевірив та надав у вироку відповіді на всі доводи сторони захисту, при цьому навів обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2022 року, яким визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4