Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2491/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.309 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000021 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 квітня 2023 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка, Приморського району Запорізької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційного не працюючого, проживаючого у фактичних шлюбних відносинах, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити йому покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді 2 років обмеження волі, застосувавши положення ст.76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 КК України. Вважає, що призначене йому судом покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що судом не враховано, що він потребує лікування від наркоманії, а це неможливо в умовах відбування покарання у виді обмеження волі.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вирішено обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не застосовувався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення Житомирським науково-дослідним екпертно-криміналістичним центром судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта № СЕ-19/106-23/683-НЗПРАП від 25.03.2023), які становлять - 943 (дев?ятсот сорок три) гривні 90 копійок.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_7 у невстановлений час, у невстановленому місці та невстановленим способом незаконно придбав психотропну речовину PVP, яку зберігав при собі без мети збуту до 13.01.2023 року.

Цього ж дня, в період часу з 15 год. 08 хв. по 15 год. 40 хв. працівниками поліції під час проведення огляду неподалік від гаражного приміщення № НОМЕР_1 , гаражного кооперативу «ЧЕРВОНА ГОРА», що за адресою Житомирська область, м. Бердичів, вул. Одеська, 59, виявлено та вилучено психотропну речовину PVP масою 0,2556 грам, яку ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції, діставши її із правої зовнішньої кишені куртки.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, відповідно до ч.2 ст.135 КПК України. Враховуючи, що його участь не є обов`язковою відповідно до ч.4 ст.405 КПК України та з урахуванням думки прокурора, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_8 , будучи повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився. Повідомив суд, що Договір, який був укладений між ним та обвинуваченим, розірвано з ініціативи обвинуваченого.

У захисника ОСОБА_9 доручення з Регіонального центру від 18.04.2023 року припинило свою дію 30.05.2023 року у зв`язку з укладенням Договору з адвокатом ОСОБА_8 (а.п.60 т.1, а.п.19 т.2).

Заслухавши доповідача, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_7 , яка була складена в присутності захисника ОСОБА_9 , вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно ч.2 ст.302 КПК України, надав свою згоду на розгляд обвинувального акта без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та не заперечує на призначенні покарання у виді обмеження волі, у зв`язку з чим, суд розглянув обвинувальний акт на підставі вимог ч.2 ст.381 КПК України.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що призначене судом покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане покарання не можна визнати явно несправедливим зважаючи на те, що вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.02.2023 ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням протягом 1 року іспитового строку та покладено обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України. Вироком цього ж суду від 01.03.2023 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді 1 місяця арешту. Проте, вказані вироки судом не враховані при призначенні остаточного покарання, оскільки станом на 24.04.2023 (день постановлення оскаржуваного вироку) вони не набрали законної сили.

Разом з тим, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений вчинив даний кримінальний проступок 13.01.2023 року, тобто через незначний проміжок часу за вищевказаними вироками, де епізоди мали місце 15.11.2022 та 15.12.2022, що на переконання апеляційного суду свідчить про небажання обвинуваченого ОСОБА_7 стати на шлях виправлення та про його сталу протиправну поведінку.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнав його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який хоча і є особою, яка раніше не судима, однак відносно нього ухвалено два обвинувальні вироки за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, які на момент постановлення оскаржуваного вироку не набрали законної сили, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо.

Таким чином, з урахуванням положень ст.65 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі у межах, наближених до мінімального строку, визначеного санкцією ч.1 ст.309 КК України та вважав, що таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Отже, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість рішення суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст.75 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати явно несправедливим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що, відбуваючи покарання у виді обмеження волі, він не зможе лікуватись від наркоманії, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обвинуваченим ОСОБА_7 до апеляційної скарги не долучено будь-яких доказів, які б свідчили про те, що він реально потребує чи почав проходження курсу лікування від наркоманії.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що вирок суду є законним та обгрунтованим, а тому підстав для його зміни не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: