Справа № 128/574/14-к
УХВАЛА

Іменем України

14 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_4 про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 від розгляду заяви ОСОБА_4 про роз`яснення постанови суду від 13.02.2014 по справі № 128/574/14-к,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області, на розгляді у судді ОСОБА_5 , перебуває заява ОСОБА_4 про роз`яснення постанови суду від 13.02.2014 по справі № 128/574/14-к.

ОСОБА_6 на підставі статті 75 КПК України подав заяву про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 , яка мотивована тим, що його заява про роз`яснення постанови суду від 13.02.2014 по справі № 128/574/14-к подана в грудні 2022 року. Відповідно до ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд своєю ухвалою в термін 10 днів роз`яснює своє рішення. Відповідно до вимог статті 28 КПК України, усі процесуальні дії та рішення повинні бути вирішені в розумний строк, що є основною гарантією судочинства. Враховуючи, що заява знаходиться в провадженні судді Вінницького районного суду Вінницької області більше, ніж пів року і станом на 10.07.2023 не розглянута, вважає істотним порушенням вимог статті 28 КПК України, тому просить безпосередньо дослідити грубе порушення вимог статей 28, 380 КПК України суддею Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 у справі № 128/574/14-к; у зв`язку з істотним порушенням вимог статей 28, 380 КПК України просить відвести від розгляду заяви суддю Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 , оскільки розгляд заяви більше, ніж пів року підриває довіру до правосуддя та порушує статтю 6 Конвенції.

В судовому засіданні 14.08.2023 ОСОБА_6 підтримав свою заяву, просив відвести суддю Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 від розгляду заяви про роз`яснення постанови, оскільки така заява тривалий час знаходиться на розгляді.

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_7 попередньо через електронну пошту суду подав заяву, у якій просить провести без його участі розгляд заяви ОСОБА_8 про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 від розгляду заяви ОСОБА_8 про роз`яснення постанови суду від 13.02.2014 по справі № 128/574/14-к; заяву про відвід просить залишити без задоволення, оскільки вона є безпідставною, а доводи ОСОБА_8 надуманими і такими, що суперечать положенням чинного законодавства.

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 , якій заявлено відвід, в судове засідання для дачі пояснень не з`явилася, хоч в установленому порядку повідомлялася про дату, час і місце розгляду заяви.

Заслухавши думку ОСОБА_3 , врахувавши заяву прокурора, cуд дійшов такого висновку.

Підстави для відводу судді передбачені статтями 75-76 КПК України.

Відповідно до ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Частиною п`ятою статті 80 КПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивований.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Судом установлено, що 24.10.2022 до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_4 про роз`яснення постанови суду від 13.02.2014 по справі № 128/574/14-к. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 24.10.2022 визначено суддю ОСОБА_5 . Судовий розгляд заяви ОСОБА_8 було призначено на 10 год 10 хв 04.11.2022. В подальшому судовий розгляд неодноразово відкладався з поважних причин, в тому числі за клопотаннями заявника ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України та пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.

Згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів», суддя зобов`язаний, зокрема, справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, дефініція «незалежний суд» означає насамперед «незалежний від виконавчої влади і сторін у справі» (див. напр.: Ringeisenv. Austriajudgementof 23 June 1973, SeriesA, No. 16, p. 95).

Європейський суд у своїх рішення зазначає, що право на безсторонній суд включає як об`єктивні, так і суб`єктивні елементи (рішення у справах «Пєрсак проти Бельгії» від 01.10.1982, «Де Куббер проти Бельгії» від 26.10.1984). Об`єктивний критерій безсторонності полягає у тому, щоб встановити, чи існували при розгляді справи факти, які ставлять під сумнів незалежність суддів (приміром, легітимність складу суду). Другий критерій - це критерій суб`єктивної безсторонності, тобто, відсутність упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи.

Тобто, вирішуючи питання про відвід судді у кримінальному провадженні з підстав наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, необхідно розглядати об`єктивність судді у двох аспектах: як внутрішній стан судді, його свободу від будь-яких схильностей, упередженості, а також як дії судді сприймаються стороннім спостерігачем.

Відповідно до пункту 67 рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко та Мартиненко проти України», особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

У відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно зі ст. 5 Кодексу суддівської етики, незалежність судді під час здійснення правосуддя є передумовою дії принципу верховенства права та невід`ємною складовою справедливого суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так, у справах «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав й Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 у справі № 5-15п12).

Твердження заявника ОСОБА_3 з приводу того, що близько шести місяців його заява знаходиться в провадженні судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 і станом на 10.07.2023 не розглянута, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів кримінального провадження убачається, що судовий розгляд уже розпочався та продовжується. Крім того, судом установлено, що судовий розгляд неодноразово відкладався за клопотаннями самого заявника ОСОБА_3 , зокрема, 04.11.2022, 28.02.2023 та 20.03.2023.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції вимагає, щоб суд у межах своїх повноважень був неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає змісту нормативної конструкції «неупередженість (безсторонність) судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд має керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці ЄСПЛ.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції слід встановлювати згідно з: а) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що наявність упередженості суду (суддів) повинна визначатися окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; б) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можна поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості заявник повинен довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних складових неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про особисте переконання та поведінку конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Як указано в Бангалорських принципах поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) потрібно визначити окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікаллеф проти Мальти»).

У рішенні ЄСПЛ від 09.11.2009 (справа «Білуха проти України») зазначено, що у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Факт відкладення/перенесення розгляду кримінального провадження може свідчити про упередженість за наявності об`єктивних даних про неправомірність дій судді.

Частиною першою статті 28 КПК України встановлено, що розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критерії для визначення розумності строків визначені у частині третій 3 статті 28 КПК України, зокрема, 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Посилаючись на тривалий розгляд заяви про роз`яснення постанови суду від 13.02.2014 по справі № 128/574/14-к, ОСОБА_9 вказує, що розгляд заяви більше шести місяців підриває довіру до правосуддя та порушує статтю 6 Конвенції. Однак заявником не враховано, що саме його поведінка, зокрема заявлення клопотань про витребування матеріалів, які неодноразово задовольнялись судом, призводять до відкладення розгляду заяви.

Відповідно до ст. 321 КПК України, головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальний прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.

З огляду на викладене, зауваження заявника з приводу затягування судового розгляду не можуть бути розцінені як упередженість судді та не є підставою для відводу.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України, відвід має бути вмотивованим.

Абстрактне зазначення мотивів відводу, без наведення конкретних обставин, які викликають саме обґрунтовані сумніви в неупередженості судді є підставою для відмови у задоволенні відводу.

Таким чином, беручи до уваги відсутність належного обґрунтування заяви про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 , відсутність підстав, визначених законодавством, для відводу судді, суд не вважає заяву про відвід такою, що ґрунтується на вимогах закону, а тому дана заява задоволенню не підлягає.

Крім того, у заяві про відвід судді ОСОБА_9 просить безпосередньо дослідити грубе порушення вимог статей 28, 380 КПК України суддею Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 .

Згідно з ч. 1 ст. 108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.

Тобто суд першої інстанції не є тим органом, який досліджує питання щодо порушення суддею строків розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 від розгляду заяви ОСОБА_4 про роз`яснення постанови суду від 13.02.2014 по справі № 128/574/14-к - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ОСОБА_1