ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисникаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харків від 22 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 вересня 2019 року за №0003550, задоволено скаргу захисника ОСОБА_7 і скасовано повідомлення начальника відділення СВ Харківського РУП №3 ГУНП у Харківській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харків ОСОБА_6 , про підозру ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.382, ч.4 ст.191 КК України, від 04 січня 2022 року.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що органом досудового розслідування назване вище повідомлення про підозру не було вручено ОСОБА_9 з дотриманням встановленого КПК України порядку.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харків від 22 червня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги захисника про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_9 . Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що: стороною обвинувачення повідомлено ОСОБА_9 про підозру відповідно до вимог КПК України, а саме у зв`язку із неможливістю вручення повідомлення про підозру його було надіслано засобами поштового зв`язку за останньою відомою адресою проживання ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 ), що є її місцем реєстрації та розташування належної їй на праві власності квартири, а також додатково направлено повідомлення про підозру до житлово-експлуатаційної організації, вручено його працівнику цієї організації 13 січня 2022 року; згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_9 документована паспортом громадянки України для виїзду за кордон і за обліками виїзду за кордон на постійне місце проживання не значиться; захисником не надано доказів того, що місцем постійного проживання ОСОБА_9 є Князівство Монако, натомість, посвідка на проживання ОСОБА_9 у Князівстві Монако не підтверджує те, що вона там дійсно постійно проживає, оскільки названий документ лише надає право проживання; в ОСОБА_9 наявні також паспорти громадянки РФ, Канади, вона може проживати в різних країнах Європи, через це сторона обвинувачення керувалась лише документально підтвердженими даними, відповідно до яких місцем проживання ОСОБА_9 є АДРЕСА_1 ; ОСОБА_9 повідомлена про підозру, оскільки, незважаючи на те, що перебуває в розшуку, реалізовує права підозрюваної, користуючись для захисту своїх прав послугами захисника, який в судовому засіданні першої інстанції підтвердив обізнаність ОСОБА_9 про розшук, однак остання свідомо ухиляється від органу досудового розслідування; 26 січня 2022 року слідчим суддею Дзержинського районного суду м. Харків надано дозвіл на затримання ОСОБА_9 з метою її приводу, в ході чого здійснено судовий контроль з приводу дотримання стороною обвинувачення вимог КПК України щодо порядку вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру, обґрунтованості підозри та необхідністю вжиття заходів забезпечення провадження. На думку прокурора, слідчим суддею досліджено матеріали кримінального провадження неповно, не викладено в постановленій ухвалі доводи сторони обвинувачення та не надано їм відповідної оцінки, чим порушено засади змагальності й диспозитивності.

У запереченні захисник ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_9 , просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність доводів прокурора.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення захисника проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового й кримінального проваджень, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

На підставі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Згідно зі ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін і диспозитивність.

Повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами та способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена в письмовому повідомленні підозра слугує підґрунтям для початку реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. У підозрюваного з`являються можливості впливати на зміст підозри та на подальше формулювання обвинувачення у обвинувальному акті, яким завершується досудове розслідування. Сформульована підозра встановлює межі здійснення слідчим і прокурором обвинувальної діяльності, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість більш цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту.

Частиною 1 ст.42 КПК України передбачено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Виділяють кілька підходів до розуміння поняття «здійснення повідомлення про підозру». Перший підхід полягає в розумінні повідомлення про підозру як процесуального рішення, прийнятого уповноваженим на це органом/посадовою особою з підстав та в порядку, визначеному КПК України, другий підхід - сукупність ряду послідовних процесуальних дій, які охоплюють собою окремі етапи.

Із системного аналізу норм глави 22 КПК України вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на такі етапи:

1) етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч.1 ст.276 КПК України, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій чи застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення. На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру. При цьому, законодавство передбачає можливість (у разі необхідності) зміни волевиявлення щодо здійснення повідомлення про підозру у формі зміни раніше повідомленої або ж повідомлення нової підозри за правилами, визначеними ст.279 КПК України;

2) етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст.277 КПК України, та його підписання;

3) етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення щодо повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст.278 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

За змістом ч.3 ст.111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених КПК України, в порядку, передбаченому главою 11 КПК України, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.135 глави 11 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Разом з тим, законодавцем виокремлено особливий порядок вручення повідомлення про підозру особі, яка проживає за кордоном, що вбачається з вимог ч.7 ст.135 глави 11 КПК України, відповідно до яких повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Дотримання ж установленої правової процедури повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів повинні відповідати вимогам закону, має забезпечувати відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні й публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Харківським РУП №3 ГУНП у Харківській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 вересня 2019 року за №0003550.

04 січня 2022 року слідчий ОСОБА_8 склав повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.382 КК України, яке погоджене з прокурором ОСОБА_6 (т.4 а.к.п.31-50).

Цього дня стороною обвинувачення письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 надіслано засобами поштового зв`язку за місцем реєстрації ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 і до КП «Жилкомсервіс» по вул. Конторській, 35 у м. Харків для вручення ОСОБА_9 (т.4 а.к.п.67-68, 74-75, 79).

Безпосереднє вручення ОСОБА_9 повідомлення про підозру не здійснювалось, що не оспорюється в апеляційній скарзі.

21 січня 2021 року слідчим ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором ОСОБА_6 , зупинено досудове розслідування в даному кримінальному провадженні та оголошено ОСОБА_9 у державний розшук, а 04 лютого 2022 року в міжнародний розшук (т.4 а.к.п.157-173, 261-269).

Задовольняючи скаргу захисника, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_9 проживає за кордоном у Князівстві Монако за адресою: авеню Принцеси Грейс, 5, через це дійшов висновку про необхідність вручення їй повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ч.7 ст.135 глави 11 КПК України (згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва), чого в порушення вимог кримінального процесуального закону стороною обвинувачення не здійснено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

З матеріалів справи убачається та в апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що ОСОБА_9 має паспорти громадянки України, Канади, РФ (т.2 а.к.п.27, т.4 а.к.п.31).

Відповідно до інформації з баз даних Державної прикордонної служби України (відповідь №91-33187/0/15-22-Вих. 10 жовтня 2019 року) ОСОБА_9 перетнула державний кордон України через пункт пропуску в м. Харків і виїхала до Франції за паспортом громадянки Канади. Водночас відомості про повернення ОСОБА_9 до України в базі даних та інших доказах у матеріалах судового й кримінального проваджень відсутні (т.2 а.с.п.73).

Зазначені вище обставини узгоджуються з тим, що ОСОБА_9 має чинну посвідку № НОМЕР_1 від 15 червня 2018 року на проживання в Князівстві Монако за адресою: авеню Прицнеси Грейс, 5, на строк до 29 червня 2028 року, тобто на тривалий проміжок часу (т.2 а.к.п.34-35). Факт того, що ОСОБА_9 постійно проживає за цією адресою, оселившись у Князівстві Монако з 30 червня 2006 року, підтверджується й довідкою про місце проживання для адміністративних потреб, виданою органом Князівства Монако - Департаментом громадської безпеки Ремі ЛЕ ЖЮСТ (т.2 а.с.п.226-230). Посилання прокурора в суді апеляційної інстанції на те, що названа довідка видана для адміністративних потреб не є підставою для її неврахування, оскільки вона містить відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження та підлягають доказуванню, а тому в силу ст.85 КПК України є належним доказом. У даному випадку мета видачі довідки не впливає на зміст і достовірність встановлених у ній уповноваженим органом даних. При цьому, не обгрунтовано такого впливу й стороною обвинувачення, яка не навела достатніх і мотивованих підстав, які би ставили під сумнів наведені в довідці Департаменту громадської безпеки Ремі ЛЕ ЖЮСТ відомості, зміст яких узгоджується із сукупністю доказів у матеріалах судового й кримінального проваджень.

Висновок же про те, що місце проживання ОСОБА_9 за кордоном є постійним ґрунтується також на тому, що за змістом зафіксованої в базі даних Державної прикордонної служби України інформації (відповіді №0.184-23838/0/15-20-Вих. від 08 вересня 2020 року, №91-33187/0/15-22-Вих. від 10 жовтня 2019 року) ОСОБА_9 19 жовтня 2015 року в`їхала в Україну з Франції, 24 жовтня 2015 року виїхала з України до Німеччини, 22 березня 2016 року в`їхала в Україну з Франції, 10 квітня 2016 року виїхала з України до Франції, 01 вересня 2016 року в`їхала в Україну з Франції, 16 вересня 2016 року виїхала з України до Франції, 18 травня 2017 року в`їхала в Україну з Франції, 01 червня 2017 року виїхала з України до Франції, 02 листопада 2017 року в`їхала в Україну з Франції, 14 листопада 2017 року виїхала з України до Франції, 28 вересня 2018 року в`їхала в Україну з Франції, 16 жовтня 2018 року виїхала з України до Франції, 10 квітня 2019 року в`їхала в Україну з Англії, 25 квітня 2019 року виїхала з України до Англії, 24 вересня 2019 року в`їхала в Україну з Франції,10 жовтня 2019 року виїхала з України до Франції та не поверталась на територію України (Державною прикордонною службою надано інформацію щодо перетину державного кордону України за період часу з 07 вересня 2015 року, оскільки згадана інформація зберігається в базі даних протягом 5 років) (т.1 а.с.п.19, т.2 а.с.п.70).

Тобто, з аналізу викладеної вище хронології подій убачається, що ОСОБА_9 у проміжок часу з 2015 року й до моменту апеляційного розгляду перебувала на території України кожного року максимум приблизно протягом місяця, таким чином, проживаючи на постійній основі за кордоном.

Окрім того, апеляційний суд ураховує те, що 22 листопада 2019 року захисник ОСОБА_11 , в інтересах ОСОБА_9 , подав до органу досудового розслідування клопотання, в якому, серед іншого, просив зважити на те, що єдиним місцем проживання ОСОБА_9 є адреса: АДРЕСА_2 , та здійснювати її виклик у порядку, визначеному в ч.7 ст.135 КПК України. На підтвердження вказаних обставин адвокат долучив паспорт громадянки Канади ОСОБА_9 , дані про виїзд її 10 жовтня 2019 року з України до Франції та посвідку на проживання її у Князівстві Монако за наведеною ним адресою: авеню Принцеси Грейс, 5. Це клопотання органом досудового розслідування отримано 22 листопада 2019 року та в подальшому долучене до матеріалів кримінального провадження (т.2 а.к.п.19-27).

Отже, завчасно до складення повідомлення про підозру в розпорядженні сторони обвинувачення були наявні небезпідставні дані, які стосувались проживання ОСОБА_9 за кордоном, а тому ці дані підлягали аналізу й перевірці засобами кримінального процесу в ході розслідування. Сторона обвинувачення, на яку покладено тягар установлення дійсного, а не «де юре», місця проживання підозрюваної особи, мала б отримати зазначені вище відомості щодо достеменного місця проживання ОСОБА_9 у передбачений законом спосіб з використанням усіх необхідних механізмів, передбачених КПК України.

Разом з цим, сторона захисту, починаючи з 2019 року послідовно, не змінюючи свою позицію, стверджувала, що ОСОБА_9 проживає в Князівстві Монако за адресою: авеню Принцеси Грейс, 5, долучаючи про це наявні в неї відомості, що не стали предметом належного реагування з боку сторони обвинувачення.

На користь наведеного висновку свідчить і зміст судових рішень судів України та іноземних держав (зокрема, рішення Верховного Суду ОСОБА_12 від 22 вересня 2020 року, суду першої інстанції Князівства Монако від 08 липня 2021 року, Комінтернівського районного суду м. Харків від 13 грудня 2021 року, Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року), за змістом яких ОСОБА_9 брала участь у судових процесах за констатованої адреси її проживання: АДРЕСА_2 (т.2 а.с.п.4-26, 38-46,127-156, 187-189).

При цьому, колегія суддів зауважує, що вимоги ч.7 ст.135 КПК України не мають на меті вирішення питань дотримання особою положень законодавства щодо порядку оформленням документації для виїзду за кордон, про що фактично йдеться в апеляційній скарзі з посиланням на довідку ГУ ДМС України в Харківській області від 27 січня 2022 року про те, що ОСОБА_9 не значиться за обліками виїзду за кордон на постійне місце проживання (т.2 а.с.п.147), а переслідують іншу мету, а саме спрямовані на встановлення особливого порядку повідомлення про підозру особі, яка проживає за кордоном, з метою дотримання її прав і доведення їй до відома в належний спосіб твердження сторони обвинувачення про те, що ця особа вчинила кримінальне правопорушення. Протилежний же підхід призведе до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст.2 КПК України, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Таким чином, логічний аналіз викладених вище доказів саме в їх сукупності та взаємозв`язку спростовує доводи прокурора, які зводяться до непідтвердження факту проживання ОСОБА_9 за кордоном.

Оскільки з матеріалів судового й кримінального проваджень установлено, що ОСОБА_9 проживає за кордоном, то повідомлення про підозру їй повинно було здійснюватись у порядку ч.7 ст.135 КПК України, чого безпідставно не застосовано стороною обвинувачення. Це підтверджує те, що повідомлення про підозру ОСОБА_9 не було вручено в передбачений КПК України спосіб, а тому вона не набула процесуального статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_9 реалізовує свої права, користуючись захистом адвоката, не спростовують установлені вище обставини, оскільки не свідчать щодо повідомлення ОСОБА_9 про підозру в передбачений КПК України спосіб і не звільняють сторону обвинувачення від виконання вимог ч.7 ст.135 КПК України.

Що стосується посилань прокурора на те, що 26 січня 2022 року слідчим суддею Дзержинського районного суду м. Харків надано дозвіл на затримання ОСОБА_9 з метою її приводу, в ході чого здійснено судовий контроль за порядком вручення останній повідомлення про підозру, то вони позбавлені підстав, оскільки постановлене 26 січня 2022 року судове рішення не є предметом даного апеляційного провадження та не перешкоджає в реалізації функції судового контролю, пов`язаної зі скасуванням повідомлення про підозру, за наявності для цього визначених законом підстав.

Ураховуючи викладене вище, висновок слідчого судді про скасування повідомлення ОСОБА_9 про підозру є правильним, через це зазначені прокурором доводи про неповне дослідження слідчим суддею матеріалів справи та доводів сторони обвинувачення не спростовують наведений висновок і не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та відмови в задоволенні скарги захисника.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харків від 22 червня 2022 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4