Провадження 1-кс/557/253/2023
Справа 557/1607/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року смт Гоща

Слідчий суддя Гощанського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Гоща клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Гощанського району Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, українця, громадянина України, раніше несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000242 від 12 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2023 заступник начальника СВ відділення поліції № 5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням, яке погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, посилаючись на те, що існують, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, ризики, а саме:

-переховування від органів досудового розслідування та/або суду, так як підозрюваний ніде не працює, неодружений, не має на вихованні дітей, підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до восьми років, а тому з метою ухилення від кримінальної відповідальності та в пошуках матеріального збагачення може покинути своє місце проживання, якщо до нього буде застосований запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі;

-незаконного впливу на потерпілих, свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, а також осіб, які були понятими при проведенні слідчих дій з метою схиляння їх до неправдивих показів;

-вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

На переконання слідчого, саме застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 дасть можливість уникнути настання перелічених ризиків, створення підозрюваним штучних доказів при переслідуванні мети перешкоджання кримінальному правопорушенню та забезпечить виконання підозрюваним покладених процесуальних обов`язків та його належну поведінку.

За вказаних обставин слідча у клопотанні просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 діб, з можливістю внесення застави в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 214720 гривень.

У судовому засіданні прокурор та слідча клопотання підтримали, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право на обрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 найбільш суворого запобіжного заходу. Окремо слідча зауважила, що підозрюваний, коли приїхала поліція, був на місці пригоди, давав свідчення, брав участь в освідуванні на стан сп`яніння, жодного разу не вчиняв дій, які б могли охарактеризувати його з негативної сторони. Що стосується посилання на ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то остання зауважила, що такий нею у письмовому клопотанні зазначений помилково і нічим не підтверджується.

Захисник у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 просив відмовити та вирішити питання щодо обрання останньому альтернативних запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання чи домашній арешт у нічний час.

На переконання сторони захисту, подане клопотання є необґрунтованим, а ризики не підтверджені належними та достатніми доказами. Захисник зауважив, що ОСОБА_5 не має наміру переховуватись від слідства та суду, оскільки його попередня поведінка говорить про інше. Останній залишився на місці події, викликав швидку та поліцію, надав першу медичну допомогу потерпілим, добросовісно виконував всі вказівки слідчого та прокурора, надав вичерпні пояснення щодо обставин даного правопорушення, тим самим сприяв слідству у встановленні об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Не може ОСОБА_5 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, оскільки всі докази стороною обвинувачення, на переконання захисника, вже зібрані, допитані свідки та вилучено автомобіль, як не може впливати і на свідків. Як зазначив захисник, ОСОБА_5 розуміє, що слідством зібрано достатньо доказів для доведення його вини у кримінальному провадженні і що від подальшої його поведінки залежить м`якість призначеного судом покарання. Також захисник звернув увагу на те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження обставин можливого ухилення підозрюваного від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки за весь час провадження у кримінальній справі останній не відмовлявся від виконання тих чи інших процесуальних рішень чи вимог слідчого, а також на підтвердження обставин можливого вчинення ним на волі нових злочинних дій. Разом з тим, звернув увагу на те, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спричинить значно більшої шкоди, а ніж попередить заявлені обвинуваченням ризики, при цьому повідомив, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , тобто зможе безперешкодно прибувати за місцем знаходження органу досудового розслідування та суду, має позитивні характеристики за місцем проживання та міцні соціальні зв`язки, жодного разу не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, окрім того, останній, перебуваючи на волі, зможе працювати та направляти зароблені кошти на відшкодування завданої шкоди для потерпілих, що сприятиме пом`якшенню спричинених суспільно небезпечних наслідків.

Окремо захисник повідомив про те, що на даний час з родиною потерпілих встановлений контакт для того, щоб передати кошти на поховання загиблої та лікування її сина, підозрюваний має тяжкі моральні страждання від вчиненого та буде спрямовувати всі дії на встановлення істини та відшкодовуватиме шкоду.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію, висловлену його захисником, вказав на те, що дуже шкодує та щиро розкаюється у вчиненому, готовий максимально сприяти слідству та запевнив, що не вчинятиме тиску на свідків та потерпілих, бажає відшкодувати шкоду та максимально надавати матеріальну допомогу. При цьому, останній зауважив, що неофіційно працює на будівництві в м. Рівне, така його робота є постійною, а тому зможе заробляти кошти, які спрямовуватиме на відшкодування шкоди для потерпілих.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання слідчої, з огляду на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділення поліції № 5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000242 від 12.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

12.09.2023 о 10 год. 20 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

13.09.2023 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме про те, що «12.09.2023, приблизно о 09 год., ОСОБА_5 , керуючи вантажним автомобілем «PEUGEOT BOXER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись за межами населеного пункту з боку м. Київ по проїзній частині автомобільної дороги М-06 «Київ-Чоп» в напрямку м. Рівне, на 312 км, поблизу с. Дмитрівка Рівненського району Рівненської області, в порушення вимог підпунктів б) та д) пункту 2.3 та пункту 18.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі Правила дорожнього руху), яким встановлено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, маючи можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не впевнився, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не здійснив зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 , 1985 року народження, та її малолітнього сина ОСОБА_8 , 2019 року народження, які перетинали проїзну частину, рухаючись справа наліво, по нерегульованому пішохідному переході.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди малолітній ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку важкого ступеню; субарахноїдального крововиливу; відкритої рани ділянок голови; закритого перелому верхньої третини обох кісток правої гомілки із зміщенням відломків; гемартрозу лівого колінного суглобу; підшкірної гематоми обох стегон; множинних саден обох кистей передпліччя, тулуба, обличчя; інших уточнених травм з залученням декількох ділянок тіла; ЗЧМТ, а його матір ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень померла у реанімаційному відділенні ЦМЛ м. Рівне.

Порушення ОСОБА_5 вимог Правил дорожнього руху, а саме: пункту 1.5, згідно якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.; пункту 2.3, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; пункту 12.1, згідно якого водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; пункту 12.3, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та пункту 18.1, який передбачає, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди i суспільно небезпечними наслідками, що настали».

Дана підозра обґрунтована, адже на її підтвердження представлено: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.09.2023 з фототаблицями до нього; протоколи допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 12.09.2023; висновок СМЕ № 74 від 12.09.2023; лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_7 ; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння ОСОБА_5 від 12.09.2023ю

Положеннями ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).

З наданих матеріалів убачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Разом з тим, вказаний у клопотанні слідчої ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки ні слідчою, ні прокурором не наведено обставин, які б дали беззаперечні підстави суду вважати, що ОСОБА_5 має намір ухилятися від слідства, адже лише тяжкість можливого покарання при можливому визнанні підозрюваного винним не може свідчити про існування вказаного ризику відповідно до вимог закону.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01.06.2006 щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя (W v. Switzerland, 14379/88, 26 січня 1993 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v.Moldova (Бекчиєв проти Молдови) §58).

ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, неодружений, однак допомагає матері у вихованні двох неповнолітніх дітей (рідного меншого брата ОСОБА_5 , 2008 року народження, та дитини - сироти (під опікою матері) ОСОБА_11 , 2008 року народження), також здійснює догляд за своєю бабусею похилого віку ОСОБА_12 , 1941 року народження, яка погано пересувається. На даний час лише підозрюваний допомагає фінансово та фізично родині.

За таких обставин, вважаю, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на даному етапі досудового розслідування вказаного кримінального провадження не є доведеним, а саме лише посилання у клопотанні на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, не свідчить про безумовне недотримання ним процесуальних обов`язків, які на нього можуть бути покладені при обранні іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від вказаних осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначених ст. 615 цього Кодексу (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом. Це ж стосується і потерпілих, статусу яких у даному кримінальному провадженні ще будь-якій особі не надано.

Окрім того, слідчий суддя враховує, що у даному кримінальному провадженні вже проведена одна експертиза та планується проведення ще ряду експертиз, на висновки за результатами яких сторона обвинувачення може покликатись під час судового розгляду в обґрунтування обвинувачення та які може оспорювати сторона захисту, тому слідчий суддя вважає, що за наведених обставин існує й ризик незаконного впливу на експертів у даному кримінальному провадженні.

Що стосується ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, то оцінка наявності такого ризику слідчим суддею не надається, так я слідча у судовому засіданні безпосередньо вказала на те, що такий нею у письмовому клопотанні зазначений помилково і нічим не підтверджується.

За таких обставин по справі, приходжу висновку про наявність визначеного ст. 177 КПК України ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих та експертів у даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею звертається увага на те, що у клопотанні та в судовому засіданні слідчим і прокурором не обґрунтовано того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням даних про особу підозрюваного та конкретних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, не зможе запобігти ризикам, визначеним в клопотанні і що наявні ризики виправдовують застосування до підозрюваного саме виняткового запобіжного заходу. Останні фактично обмежились лише констатуванням цієї обставини.

Запобіжний захід, в тому числі у вигляді тримання під вартою, є засобом для забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного під час проведення досудового розслідування та судового провадження, а не мірою відповідальності за скоєне, а тому можливе притягнення до кримінальної відповідальності за вказаний злочин та можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, не можуть бути домінуючим критерієм для обрання запобіжного заходу.

Аналізуючи особу підозрюваного слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання на АДРЕСА_1 , неодружений, однак проживає разом з мамою, двома неповнолітніми братами, сестрою, племінницею та бабою, що указує на міцні соціальні зв`язки, раніше несудимий та до адміністративної відповідальності не притягувався. У судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що має захворювання із встановленими діагнозами «нейрофіброматоз» та «багатовузловий зоб І ст.»

При цьому наявність постійного місця проживання підозрюваного, міцних соціальних зв`язків за встановлених обставин не є достатньою обставиною для обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт.

Враховуючи доведений стороною обвинувачення один ризик, ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та самі його обставини, вік підозрюваного та стан його здоров`я, наявність стійких соціальних зв`язків, те, що в момент вчинення ДТП ОСОБА_5 не перебував у стані сп`яніння, а також приймаючи до уваги відповідну процесуальну поведінку підозрюваного після вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що підозрюваний не втікав з місця пригоди та не вчиняв спроб переховатися від правоохоронних органів, не вчиняв будь-яких дій для перешкоджання розслідуванню, а навпаки сприяв його проведенню, про що свідчить добровільне надання підозрюваним показань, зважаючи на інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України в їх сукупності, приходжу висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який, на переконання слідчого судді, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Виконання вказаного запобіжного заходу контролюється правоохоронним органом, що убезпечує можливі контакти із свідками кримінального правопорушення, потерпілими та експертами.

Водночас, на підозрюваного необхідно покласти відповідні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Строк домашнього арешту слід визначити в межах строку досудового розслідування та в межах строку визначеного ст.181 КПК України, а саме по 10.11.2023 включно.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 183, 196, 197 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 задовольнити частково.

Відмовити у задоволенні клопотання заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 10 листопада 2023 року включно, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово з покладенням на нього обов`язку прибувати до слідчого, прокурора, суду, слідчого судді за кожною вимогою.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора у вказаному кримінальному провадженні або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора у вказаному кримінальному провадженні чи суд про зміну свого місця проживання;

-утриматись від спілкування із свідками, експертами та потерпілими у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України та в`їзд в Україну.

Підозрюваного ОСОБА_5 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 і звільнити його там з-під варти.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники органу Національної поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала діє до 10 листопада 2023 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 14 вересня 2023 року о 10 годині 15 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_13