Справа № 450/3185/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/236/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» - ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

цивільного позивача ОСОБА_10 ,

представника потерпілих, законних представників та цивільних позивачів ОСОБА_11 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування основного покарання засудженому ОСОБА_7 вирішено рахувати з 25 серпня 2022 року, зокрема з моменту його фактичного затримання та обмеження у вільному пересуванні, а запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 20010,68 грн.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 2600,00 грн. шкоди, завданої майну, 21880,00 грн. витрат на поховання та встановлення надгробних пам`ятників, 844000,00 грн. моральної шкоди, завданої смертю фізичних осіб, а всього 868480,00 грн.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_14 , 250000,00 грн. завданої моральної шкоди.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 52433,08 грн. завданої матеріальної шкоди та 50000,00 грн. завданої моральної шкоди.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_12 43059,30 грн. страхового відшкодування за шкоду, завдану майну.

Після повного відшкодування Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» суми заподіяних майнових збитків в розмірі 43059,30 грн. потерпілій ОСОБА_12 , транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі «21070» номерний знак НОМЕР_1 , який не може використовуватись за призначенням, передати Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_12 234000,00 грн. витрат на поховання та встановлення надгробних пам`ятників.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_12 156000,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичних осіб.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_13 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_14 , 1516,62 грн. шкоди, завданої здоров`ю.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_10 127400,00 грн. страхового відшкодування за шкоду, завдану майну.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_10 4157,00 грн. шкоди, завданої здоров`ю.

Вирішено питання з речовими доказами та арештом майна.

Згідно з вироком,ОСОБА_7 , 25.08.2022 р. о 15 год. 30 хв., керуючи автопоїздом у складі автомобіля марки "IVECO" моделі "DAILI 35С14" номерний знак НОМЕР_2 з причепом платформою марки "HAPERT" моделі "V-3500" номерний знак НОМЕР_3 , транспортуючи транспортні засоби марки "Volkswagen" моделі "Golf" VІN НОМЕР_6 та марки "Mitsubishi" моделі "Outlander" VІN НОМЕР_7, і рухаючись автодорогою "Тернопіль-Львів" в напрямку м.Тернопіль, при проїзді ділянки в районі 100 км, яка розташована на території Підберізцівської територіальної громади Львівського району Львівської області, грубо порушив вимоги Р.1 п.1.5, п.1.10 в частині термінів "дорожня обстановка", "дорожні умови", "безпечна швидкість", "небезпека для руху", "перешкода для руху", "безпечна дистанція", Р.2 п.2.1 п.п. "а", п.2.3 п.п. "б, д", Р.12 п.12.1, п.12.3, Р.13 п.13.1, п.13.3, Р.31 п.31.4.7 п.п. "г", дорожнього знаку 3.29 "обмеження максимальної швидкості 50 км/год" Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухався з перевищенням максимально допустимої на вказаній ділянці дороги швидкістю, а саме 80-85 км/год, не обрав і не дотримався безпечної дистанції до автомобіля марки "ВАЗ" моделі "21070" номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався попереду у попутньому напрямку до м.Тернопіль та на перехресті нерівнозначних доріг "Тернопіль-Львів-Тарасівка" мав намір здійснити поворот ліворуч до с.Тарасівка Львівського району Львівської області, з моменту виникнення небезпеки для руху, зокрема виявлення зменшення дистанції до останнього, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки або безпечного для інших учасників руху об"їзду перешкоди, що призвело до зіткнення, під час якого транспортний засіб марки "ВАЗ" моделі "21070" номерний знак НОМЕР_1 змістився на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення з автомобілем марки "RENAULT" моделі "TRAFIC" номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався в напрямку м. Львова.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій та пасажири транспортного засобу марки "ВАЗ" моделі "21070" номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і неповнолітній ОСОБА_17 отримали тілесні ушкодження, які призвели до їх смерті, а малолітня ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Не погоджуючись із даним вироком, представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_12 , ОСОБА_14 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, скасувати та постановити новий вирок, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог представник цивільного відповідача покликається на те, що суд першої інстанції порушив процесуальні права відповідача та з формальних підстав відмовив у задоволенні клопотання щодо відкладення судового засідання з поважних причин, тим самим відповідача позбавлено основоположних прав сторони процесу. Окрім цього, судом здійснено неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, що стосується витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, то ТДВ СК «Альфа-Гарант» погоджувався лише із розміром витрат, понесених на поховання у сумі 20 550 грн, який має своє підтвердження (договір від 31.08.2022 року та фіскальний чек до нього). Надані позивачем на підтвердження понесених витрат документи не є фіскальними, що унеможливлює однозначну ідентифікацію платника. Позивачем не надано також витягу із книги доходів та витрат, щодо оприбуткування заявленого розміру грошових коштів та їх оподаткування. Звертає увагу, що гранична вартість на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у Львівській області становить 6 904,0 грн.

Стосовно виплати страхового відшкодування матеріальної шкоди (пошкодження автомобіля), апелянт зазначає, що відсутні підстави для виплати страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу, а саме: недоведеність права власності позивача на момент завдання шкоди та право на отримання страхового відшкодування. Зазначає, що згідно з законом виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатити страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Таким чином, вимогами закону визначено, що виплату страхового відшкодування може отримати потерпілий, а саме: особа, майну якої було завдано шкоди. Тобто обов`язковою умовою визнання особи потерпілим є саме встановлення права власності на пошкоджене майно станом на момент пригоди. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , цей автомобіль належить ОСОБА_18 , який до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався. Позивач не має жодного відношення до цього автомобіля і, відповідно, права на отримання відшкодування. Позивачем не надано жодного документа, яким підтверджується або його право власності на транспортний засіб, або інший документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину).

Як зазначає апелянт, при розрахунку вартості позовних вимог позивач повністю проігнорував вимоги ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Розрахунок вимог позивачем проведено виключно на підставі висновку експерта №СЕ-19/114-22/15986-АВ від 22 вересня 2022 року, де визначено тільки ринкову вартість автомобіля до ДТП, при цьому жодного допустимого доказу, яким підтверджується ринкова вартість КТЗ після ДТП позивач не надає. Вважає, що позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню. Окрім цього, позивачем не вказано, які саме порушення законодавства допущено з боку ТДВ СК «Альфа-Гарант».

На переконання апелянта, обов`язок у ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування виникає у страхової компанії лише після звернення із відповідною заявою та наданих документів про ДТП, визначених ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Окрім цього, позивач не надавав свій автомобіль на огляд страховику, тим самим позбавив страховика (відповідача) можливості встановити кількість та об`єм пошкоджень автомобіля, що були завдані в результаті саме заявленої позивачем ДТП, та, відповідно, встановити розмір заподіяної внаслідок ДТП шкоди.

Також апелянт зазначає, що подібні позови є нічим іншим, як механізмом зловживання матеріальним правом, направленим не на реальну компенсацію страхового відшкодування витрат родини загиблих (як це передбачено ст. 1200 ЦК України), а на отримання додаткових грошей від страхових компаній.

У судовому засіданні представник цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримала та просила таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, покликавшись на їх безпідставність.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_19 у вирішенні цивільного позову покликались на розсуд суду.

Цивільний позивач ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник потерпілих, законних представників та цивільних позивачів ОСОБА_11 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які також є законними представниками малолітньої потерпілої ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились, про поважність причин своєї неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, а також позицію представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_11 про можливість проведення судового засідання у відсутності потерпілих, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України установлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України, а також вид і міра призначеного йому покарання, підтверджуються матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст. 368, ч.ч. 3, 4 ст. 374 КПК України, передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Ці вимоги закону в ході вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні судом дотримані в повному обсязі.

Як слідує з матеріалів судового провадження, потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які одночасно є законними представниками малолітньої потерпілої ОСОБА_14 , було заявлено цивільний позов, у якому просили, зокрема, стягнути на користь ОСОБА_12 з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 234 000 гривень страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду; страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну у розмірі 45 659,30 гривень; страхове відшкодування за витрати на поховання та на спорудження надгробних пам`ятників у розмірі 234 000 гривень; на користь ОСОБА_13 стягнути страхове відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_14 у розмірі 1 516,62 гривень.

Вирішуючи цивільний позов потерпілих, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо стягнення із ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування, а саме: на користь ОСОБА_12 - 43 059,30 гривень страхового відшкодування за шкоду, завдану майну; 234 000 гривень витрат на поховання та встановлення надгробних пам`ятників; 156 000 гривень страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичних осіб; на користь ОСОБА_13 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_14 , 1 516,62 гривень шкоди, завданої здоров`ю. У решті вимог до страховика цивільний позов визнав не доведеним, оскільки ОСОБА_12 є бабою ОСОБА_20 , тоді як п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що шкода відшкодовується чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим», що, відповідно, унеможливлює стягнення зі страховика страхового відшкодування моральної шкоди за загибель онука. Також судом відмовлено у стягненні зі страховика шкоди, завданої майну ОСОБА_12 у розмірі франшизи, що становить 2600 гривень. Натомість зазначену шкоду - 78 000 гривень моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_17 та 2600 гривень шкоди, завданої майну, судом стягнуто з ОСОБА_7 .

Окрім цього, цивільним позивачем ОСОБА_10 заявлено цивільний позов, у якому просив стягнути, зокрема, з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на його користь 130 000 гривень страхового відшкодування за заподіяну майнову шкоду; 4 157 гривень за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог останнього щодо стягнення із ТДВ СК «Альфа-Гарант» 127 400 гривень страхового відшкодування за шкоду, завдану майну; 4157 гривень шкоди, завданої здоров`ю. При цьому судом відмовлено у стягненні зі страховика шкоди, завданої майну ОСОБА_10 , у розмірі франшизи, що становить 2600 гривень; зазначений розмір франшизи стягнуто з ОСОБА_7 .

Так, судом установлено, що ОСОБА_7 , керуючи автопоїздом у складі автомобіля марки «IVECO» моделі «DAILI 35С14» номерний знак НОМЕР_2 з причепом платформою марки «HAPERT» моделі «V-3500» номерний знак НОМЕР_3 , транспортуючи транспортні засоби, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ» моделі «21070», під час якого останній змістився на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення з автомобілем марки «RENAULT» моделі «TRAFIC» номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_10 .

Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/1627313 від 11 грудня 2021 року підтверджується, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «IVECO» моделі «DAILI 35С14» номерний знак НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант». Розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду, завдану життю і здоров`ю, складає 260 000,00 грн., за шкоду, завдану майну - 130 000,00 грн., а також передбачена франшиза у розмірі 2600,00 грн. (т. 2, а.с. 170-172).

Вказаний транспортний засіб страховик прийняв на страхування на випадок заподіяння шкоди третім особам під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, ухваленому в постанові від 4 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц; провадження № 14-176 цс 18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , цивільного позивача ОСОБА_10 матеріальну та моральну шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі №АТ/1627313.

Доводи апеляційної скарги представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» про те, що оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову не відповідає обставинам справи та вимогам закону, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, в апеляційній скарзі представником цивільного відповідача оспорюється розмір понесених потерпілою ОСОБА_12 витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Згідно зі ст. 27.4 Закону 27.4. страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Як установлено колегією суддів, сумарна сума витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, понесених потерпілою ОСОБА_12 становить 255 880 гривень, з яких 234 000 гривень стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант». З огляду на те, що розмір вказаних витрат обчислюється, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка у 2022 році становила 6500 гривень, судом першої інстанції правомірно стягнуто зі страховика по 78 000 гривень витрат на особу кожного загиблого, що сумарно становить 234 000 гривень.

Розмір понесених витрат цивільний позивач обґрунтувала, покликаючись, зокрема, на: товарні чеки, фіскальний чек, квитанцію до прибуткового ордера, що відповідає вимогам закону.

Водночас, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що належними доказами на підтвердження понесених витрат можуть бути тільки фіскальні чеки, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. В свою чергу, порядок збирання доказів, оцінки їх належності та допустимості у кримінальному провадженні врегульовано кримінальним процесуальним законом.

Судом першої інстанції було належним чином досліджено докази, подані на підтвердження розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушення, та надано їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також достатності, для прийняття рішення.

При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта стосовно суми граничних витрат на поховання, викладених у постанові Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №45 від 3 жовтня 2008 року, оскільки у цій ситуації має місце загибель внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, установлені в зазначеній постанові граничні розміри витрат на поховання були актуальні у 2008 році, а не на момент загибелі потерпілих, що мала місце у 2022 році.

Не знайшли свого підтвердження і доводи про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу.

Так, відповідно до змісту частини першої статті 397 ЦК України володільцем майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Положеннями статті 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Тобто правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

За змістом пункту 2.2 Правил дорожнього руху із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №124 від 11 лютого 2009 року; в редакції постанови Кабінету Міністрів № 1029 від 26 вересня 2011 року власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого у такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця.

У своїй постанові від 11 листопада 2021 року у справі № 185/5823/20 Верховний Суд наголосив на тому, що власником, володільцем транспортного засобу може бути будь-яка правоздатна фізична особа. Вона вправі реалізовувати будь-які повноваження щодо такого автомобіля, безпосередньо не заборонені законом.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 12 листопада 2004 року, власником транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «21070» номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_15 , є ОСОБА_18 .

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_15 був володільцем вказаного транспортного засобу, що підтверджується перебуванням у його володінні та користуванні як самого автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21070» номерний знак НОМЕР_1 , так і свідоцтва про реєстрацію цього автомобіля.

Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що хоч і право власності ОСОБА_15 не було зареєстроване у встановленому законом порядку, однак це не позбавляє останнього права володіння на цей автомобіль, та, відповідно, не позбавляє цивільного позивача ОСОБА_12 на отримання страхового відшкодування внаслідок пошкодження вказаного транспортного засобу.

Доводи представника цивільного відповідача про те, що обов`язок у ТДВ СК «Альфа-Гарант» стосовно виплати страхового відшкодування виникає лише після звернення до страхової компанії із відповідною заявою та надання визначених у ст. 35 Закону документів про ДТП є неспроможними.

Так, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24 кс19), для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, попереднє звернення потерпілого до цього страхового бюро із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону №1961-IV, не є обов`язковим.

Порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

За наведеного, у потерпілої ОСОБА_12 не виникло обов`язку щодо звернення до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату їй страхового відшкодування. Окрім цього, у вказаного страховика була застрахована цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «IVECO» моделі «DAILI 35С14» номерний знак НОМЕР_2 , а не водія автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21070» номерний знак НОМЕР_1 . При цьому апелянтом не надано доказів на підтвердження того, що з моменту, коли страховик дізнався про страховий випадок, він звертався до потерпілої ОСОБА_12 чи органу досудового розслідування з заявою про огляд транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «21070» номерний знак НОМЕР_1 та йому було відмовлено в огляді цього транспортного засобу.

Водночас, колегія суддів бере до уваги те, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року було накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21070» номерний знак НОМЕР_1 , що унеможливлює внесення потерпілою будь-яких змін до пошкодженого транспортного засобу.

При цьому висновок експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/114-22/15986-АВ від 22 вересня 2022 року наданий на підставі постанови слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції України у Львівській області від 5 вересня 2019 року про призначення судової автотоварознавчої експертизи. За результатами проведення цієї експертизи встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21070» номерний знак НОМЕР_1 , станом на 25 серпня 2022 року становить 45 659,30 грн. Провести відновлювальний ремонт наданого на дослідження автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21070» номерний знак НОМЕР_1 , технічно та економічно недоцільно. Мінімальна вартість відновлювального ремонту цього автомобіля становить 77 286,56 грн.

Наведеним висновком спростовуються доводи представника цивільного позивача про те, що у висновку визначено лише ринкову вартість зазначеного автомобіля.

Стосовно того, що у вказаному висновку не врахована утилізаційна вартість пошкодженого транспортного засобу, то місцевий суд, на виконання вимог закону, у своєму рішенні дійшов правильного висновку, що після повного відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» суми заподіяних майнових збитків потерпілій ОСОБА_12 щодо автомобіля, транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі «21070» номерний знак НОМЕР_1 , слід передати ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Наведене узгоджується з усталеною судовою практикою, оскільки ТДВ СК «Альфа-Гарант» як страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхові відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Що стосується відмови у задоволенні клопотання представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відкладення судового засідання, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 326 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом цивільний відповідач, який не є обвинуваченим, або його представник, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за відсутності зазначених осіб з`ясувати обставини, що стосуються цивільного позову, вирішує питання про проведення судового розгляду без них або про відкладення судового розгляду.

Статтею 350 КПК України установлено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Як слідує з журналу судового засідання від 7 лютого 2023 року (а.с. 12-13), суд поставив на обговорення клопотання представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відкладення розгляду справи, усі учасники процесу заперечили проти задоволення такого. З огляду на це, а також недоведення поважності причин неявки в судове засідання представника цивільного відповідача, суд визнав неповажними причини неявки останнього та продовжив розгляд справи у його відсутності.

Наведене, а також те, що представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» 22 грудня 2022 року заявляла клопотання про відкладення судового засідання, що було задоволене судом, 5 січня 2023 року та 3 лютого 2023 року представником страхової компанії подано відзиви на позовні заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, у якому викладена позиція ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо майнових та немайнових вимог потерпілих, дає підстави колегії суддів дійти висновку, що судом першої інстанції дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо розгляду клопотань та обґрунтовано відмовлено представнику цивільного відповідача у відкладенні судового засідання.

Переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, представником цивільного відповідача в його апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» - ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4