Справа № 346/3086/22
Провадження № 1-кп/346/268/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого-судді: ОСОБА_1 , секретар судових засідань: ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого: ОСОБА_5 , здійснюючи підготовче судове провадження по кримінальному провадженню №0000035, в якому ОСОБА_5 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Стрий Стрийського району Львівської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,

де сторонами та іншими учасниками кримінального провадження є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_4 , з боку захисту - обвинувачений: ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

У підготовчому судовому засіданні, керуючись частиною 2 статті 369 та частиною 4 статті 371 Кримінального процесуального кодексу України (надалі за текстом - КПК України), без виходу до нарадчої кімнати, але із занесенням до журналу судового засідання, суд постановив наступні ухвали:

- підстави для прийняття будь-якого рішення з тих, що передбачені пунктами 1-4 частини 3 статті 314 КПК України, відсутні (суд детально роз`яснив учасникам провадження кожне з рішень, яке міг прийняти суд, що передбачені цими пунктами, і підстави для цього, але учасники провадження стверджували і суд з цим погодився, що з огляду на матеріали судового провадження підстави для прийняття вказаних рішень відсутні (а.с.1-95);

- перейти до підготовки провадження до судового розгляду.

У порядку підготовки до судового розгляду даного судового провадження, перед судом постали такі питання, і суд їх вирішує наступним чином:

Щодо гласності та відкритості провадження.

Позиції учасників судового провадження. Здійснювати судовий розгляд треба у відкритих судових засіданнях.

Оцінка суду. На підставі положень частини 2 статті 27 КПК України, судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритих судових засіданнях.

Щодо складу осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Позиції учасників у справі. Склад осіб, які братимуть участь в судовому провадженні під час судового розгляду повинен бути наступним: обвинувачення - прокурор: ОСОБА_4 , з боку захисту - обвинувачений: ОСОБА_5 .

Оцінка суду. На підставі положень пункту 26 та пункту 19 частини 1 статті 3, статей 42, 56, 6, 65-66 КПК України судовий розгляд слід здійснювати саме запропонованим учасниками провадження складом.

Щодо судового виклику певних осіб до суду для їх допиту.

Позиції учасників судового провадження. Підстав для виклику певних осіб для їх допиту, витребування речей і документів, поки що не має.

Оцінка суду. З огляду на передбачений статтею 22 КПК України принцип змагальності і відсутність їх клопотань, підстав для прийняття рішення про виклик певних осіб для їх допиту, а також для витребування речей і документів, не має. Але суд відзначає, що під час судового розгляду учасники кримінального провадження мають право заявити клопотання про виклик певних осіб для їх допиту, витребування речей чи документів.

Щодо витребування речей і документів.

Позиції учасників судового провадження. Підстав для витребування речей і документів, не має.

Оцінка суду. З огляду на передбачений статтею 22 КПК України принцип змагальності і відсутність їх клопотань, підстав для прийняття рішення про виклик певних осіб для їх допиту, а також для витребування речей і документів, не має.

Інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду:

Щодо досудової доповіді.

Позиції учасників судового провадження. Підстав доручати представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого, не має.

Оцінка суду. З огляду на передбачений статтею 22 та 26 КПК України принцип змагальності та диспозитивності, а також положення частини 1 і 2 статті 314-1 КПК України і відсутність клопотань учасників про складання досудової доповіді, суд не доручає її складання.

Щодо завершення підготовки до судового розгляду.

Позиції учасників судового провадження. Слід завершити підготовку до судового розгляду.

Оцінка суду. Всі дії, які на думку суду та учасників судового провадження були необхідними і можливими, вони здійснені і судом, і учасниками провадження. Тому, на підставі частині 1 статті 316 КПК України суд вважає, що підготовку до судового розгляду слід завершити.

Щодо призначення судового розгляду.

Позиції учасників судового провадження. Всі учасники просили суд призначити судовий розгляд на 27 липня 2023 року, 11 годину 30 хвилин.

Оцінка суду. Положеннями частини 2 статті 316 КПК України передбачено загальне правило про те, що судовий розгляд має бути призначений не пізніше 10 днів після постановлення ухвали про призначення судового розгляду. Отже, суд призначає судовий розгляд на узгоджену з учасниками провадження дату.

Щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою

Прокурор, подав до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Тож суд вирішував це питання на підставі клопотання сторони обвинувачення.

Позиція сторони обвинувачення.

Зібрані на досудовому розслідуванні по кримінальному провадженню докази, підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого частиною 3 статті 408 КК України. Наявними є ризики того, що:

- обвинувачений може переховуватись від суду (про що свідчить тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним);

- обвинувачений може незаконно впливати на свідків (оскільки вони разом проходять військову службу в одній військовій частині);

- обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно вчиити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового розгляду);

- обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме дезертирство або тимчасове ухилення від військової служби (позаяк обвинувачений є військовослужбовцем).

Тому тільки тримання обвинуваченого під вартою може убезпечити від настання вказаних ризиків. І вказані обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню зазначеним ризикам.

Разом з цим, обвинуваченому слід визначити розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позиція сторони захисту.

Обвинувачений заперечував проти обрання судом запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Оцінка суду щодо можливості обмеження свободи обвинуваченого.

Положення частини 1 статті 131 КПК України передбачають, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

І суд одразі відзначає, що при розгляді клопотань сторони обвинувачення щодо застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, суд здійснює контроль за дотриманням права будь-якої людини на свободу пересування.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом (частина 2 статті 29 Конституції України).

Отже, право людини на свободу пересування не є абсолютним і може бути обмеженим, але тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Також суд враховує, що за положеннями частини 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: b) законний арешт для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт, здійснений з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

При цьому суд враховує і практику застосування цієї норми права Європейським судом з прав людини, зокрема висновок цього суду з рішення у справі «Ассанідзе проти Грузії» (Assanidze v. Georgia), заява № 71503/01, п. 171, ECHR 2004-II) за яким Суд повторив, що слово «законний» і словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом» у пункті 1 статті 5 Конвенції за своєю суттю відсилають до національного законодавства та встановлюють зобов`язання забезпечувати дотримання його матеріально-правових і процесуальних норм.

Тому суд застосовує положення КПК України, напряму.

Отже, положення частини 1 статті 131 КПК України передбачають, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. І відповідно до частини 1 статті 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. При цьому згідно з частиною 4 статті 176 КПК України, запобіжні заходи під час досудового судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора.

А отже, з метою досягнення дієвості кримінального провадження заходи його забезпечення (в тому числі й тримання обвинуваченого під вартою) можуть бути застосованими й під час судового провадження.

Проте суд відзначає, що за положеннями частини 1 статті 177 КПК України метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як запобіжного заходу, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам (на які вказував прокурор): 1) переховуватись від суду; 3) незаконно впливати на свідків; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому частина 2 статті 177 КПК України вказує на те, що підставою застосування будь-якого запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

А в силу положень частини 1 та 3 статті 184 КПК України, саме прокурор повинен довести і наявність обгрунтованої підозри, і наявність зазначених ризиків.

З огляду на зміст обвинувального акту від 03 серпня 2022 року, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що ОСОБА_5 , з Міністерством оборони України укладено контракт про проходження військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2020 року № 183- РС солдата ОСОБА_5 , призначено на посаду механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу забезпечення реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.08.2020 року № 231 солдат ОСОБА_5 , зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

При цьому, проходячи військову службу у вказаній військовій частині, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог статей 9,11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV та статей 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. І оскільки Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року, що затверджений Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII, було оголошено про часткову мобілізацію, на території України почав діяти особливий період, який триває. При цьому, про особливий період несення військової служби та порядок її проходження ОСОБА_5 , було достоменно відомо.

Однак, 22 вересня 2020 року о 08 годині 30 хвилин, солдат ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, не з`явився на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця.

Тобто, 22 вересня 2020 року солдат ОСОБА_5 , на думку сторони обвинувачення, вчинив дезертирство, оскільки не з`явився на військову службу, з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, що є злочином, передбаченим частиною 3 статті 408 КК України. (а.с.2-5).

Суд також відзначає, що за положеннями частини 3 статті 408 КК України, діяння, передбачене частинами першою або другою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану є окремим і самостійним складом злочину.

Як наслідок, суд вважає, що прокурор довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого саме частиною 3 статті 408 КК України. Але суд пам`ятає і застосовує принцип презумпції невинуватості людини.

Разом з цим, суд також згоден із тим, що прокурор довів наявність ризику перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню, оскільки обвинувачений не з`являвся в судові засідання та не повідомляв суд про причини своєї неявки, чим перешкоджав проведенню судових засідань.

І оскільки розгляд кримінального провадження наразі триває, вказаний ризик є реальним і триваючим.

Проте суд не згоден із тим, що прокурор довів наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Тут, суд виходить із того, що обвинувачений за час розгляду кримінального провадження не переховувався від суду, а перебував за місцем свого проживання і роботи, і хоча отримував повістки - не з`являвся до суду, у зв`язку із чим ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду наразі відсутній; обвинувачений, не може незаконно впливати на свідків, оскільки в даному кримінальному проваджені, з огляду на реєстр матеріалів досудового розслідування, такі свідки відсутній; ризик, що обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення є безпідставним, оскільки ніякими доказами не підтверджується.

Отже суд погоджується із тим, що прокурор довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 КК України (яка судом ще буде перевірятись на предмет доказовості, як обвинувачення) та наявність одного вказаного ним ризику, що передбачений частиною 1 статті 177 КПК України, зокрема ризик того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню.

Проте суд відзначає, що за положеннями частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд врахував, що в силу положень частини 8 статті 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. А це, тримання під вартою.

Проте суд відзначає, що на підставі частини 4 статті 9 КПК України, з урахуванням статті 5 та 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і рішень Європейського Суду з прав людини (зокрема і "Коцаба та інші проти України", заява №20293/16, рішення від 06.07.2023 року), суд застосовує положення про те, що суд завжди повинен розглянути альтернативні триманню під вартою засоби забезпечення обвинуваченого до суду, а не положення КПК, які передбачають застосування тільки тримання під вартою.

Однак зважаючи на викладені вище обставини, що підтверджуються доказами (з урахуванням тих, чому суд вважає наявним ризик перешкоджання кримінальному провадженню обвинуваченим) суд погоджується із тим, що сама суть всіх інших більш м`яких запобіжних заходів, зокрема: особисте зобов`язання (стаття 179 КПК України), особиста порука (стаття 180 КПК України), домашній арешт (стаття 181 КПК України), з урахуванням частини 3 статті 196 КПК України, у випадку із поведінкою обвинуваченого, дійсно не зможуть запобігти доведеному прокурором ризику.

Тобто, сама поведінка обвинуваченого прямо вказує на те, що він може продовжити не з`являтись в судові засідання, запобігти чому іншими більш м`якими заходами суд не зможе, оскільки обвинувачений перебуваючи на свободі, просто не з`являвся до суду. А застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, зважаючи на їх суть, поки, що на думку суду, не зможуть вплинути на обвинуваченого, який не навів суду жодних переконливих об`єктивних причин на користь того, що він не з`являвся у судові засідання з поважних причин.

При цьому суд враховує, що: обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі до 10 років; обвинуваченому 23 повних років; він має добрий стан здоров`я; не одружений; загальна середня освіта; судимостей не має; раніше запобіжні заходи не застосовувались; відомості про те, що він обвинувачується у вчиненні іншого кримінального правопорушення, у суду відсутні; офіційно не працевлаштований.

Суд також враховує, що за положеннями частини 2 статті 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років. А обвинувачений обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 408 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (від 5 до 10 років).

А тому суд вважає, що підстави для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, дійсно відсутні.

І як наслідок, суд погоджується із тим, що обвинуваченому слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак строком на 40 днів, а не на 60, як просив прокурор, рахуючи, як це передбачено частиною 2 статті 197 КПК України, із дня його фактичного затримання, тобто по 28 серпня 2023 року.

Оцінка суду щодо застави.

Відповідно до вимог частини 3 статті 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язані визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Також суд пам`ятає і про частину 4 статті 183 КПК за якою, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Але з огляду на вказані вище мотиви, з яких суд виходить розглядаючи можливість застосування альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів, суд вважає за можливе визначити обвинуваченому заставу.

Тож суд враховує, що згідно з частиною 5 статті 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Що з урахуванням того, що з 01 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684 гривень, складає від 53680 до 214720 гривень.

Прокурор вважав, що розмір застави повинен бути максимальним, тобто 214720 гривень. Але нічим конкретним це необгрунтував.

Тому суд виходить із того, що метою застави є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, під умовою звернення цих коштів у дохід держави, в разі невиконання обов`язків (частина 1 статті 182 КПК України), але разом з цим, розмір застави не може бути завідомо непомірним для обвинуваченого (частина 4 статті 182 КПК України).

Тож з огляду на це, та оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований і немає у наявності нерухомого чи цінного рухомого майна, йому слід визначити заставу у розмірі - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680 гривень.

Оцінка суду щодо обов`язків обвинуваченого.

За положеннями частини 5 статті 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 цієї статті, тоді слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід та зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, передбачених ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Тож зважаючи на те, що прокурор довів наявність обґрунтованого підозри у вчиненні обвинуваченого кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує один ризик; і недостатність для його запобігання застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, але суд визначив заставу, на обвинуваченого, строком на 2 місяці, слід покласти такі обов`язки: прибувати за першим викликом до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області; не покидати територію міста Стрий Стрийського району Львівської області; повідомляти Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області про зміну свого місця проживання.

Отже, керуючись статтями 2,7-29, 30-33, 36, 37, 42, 45-47, 55-57, 73, 75-83, 84-117, 131-132, 133-146, 176-206, 276-279, 291-293, 314-372, 376, 392-395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 40 (сорок) днів, по 28 серпня 2023 року.

Визначити ОСОБА_5 заставу, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, яка може бути внесена у будь-який момент як самим обвинуваченим, так і іншими особами (фізичними або юридичними), у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок (отримувач: ТУ ДСА у Івано-Франківській області; рахунок отримувача: UA0002265; код отримувача: 26289647; МФО отримувача: 820172; банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ; призначення платежу: застава, ухвала суду у справі № 346/3086/22; прізвище, ім`я та по-батькові платника застави, ЄДРПОУ суду: 26534733).

У задоволенні клопотання прокурора у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більший строк та у визначенні розміру застави у більшому розмірі - відмовити.

Роз`яснити обвинуваченому, що заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

У разі внесення застави, уповноважена службова особа місця тримання ОСОБА_5 під вартою, повинна негайно звільнити його з-під варти та повідомити про це прокурора Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 та Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

З моменту звільнення ОСОБА_5 з-під варти, у зв`язку із внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави на ОСОБА_5 на строк два місяці, по 20 вересня 2023 року, покладаються наступні обов`язки:

- прибувати за першим викликом до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області;

- не покидати територію місто Стрий Стрийського району Львівської області;

- повідомляти Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області про зміну свого місця проживання.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо ОСОБА_5 будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або запобіжного заходу вигляді тримання під вартою на більший строк.

Завершити підготовку до судового розгляду та призначити у даному судовому провадженні судовий розгляд, у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (м. Коломия, проспект Михайла Грушевського, 29), на 27 липня 2023 року, 11 годину 30 хвилин.

Склад осіб, які братимуть участь у судовому провадженні під час судового розгляду: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_4 , з боку захисту - обвинувачений: ОСОБА_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала, в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має строк дії з 20 липня 2023 року по 28 серпня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 25 липня 2023 року та оголошено о 17 годині.

Суддя: ОСОБА_1