УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 212/6007/20

провадження № 51-3422 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора,який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанцій, на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року щодо виправданого ОСОБА_4 ,

встановив:

За вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Кривого Рогу, раніше не судимого, визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 Кримінального кодексу України (далі - КК), та виправдано в зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

28 грудня 2019 року ОСОБА_4 припинив фактичні шлюбні відносини із ОСОБА_5 , з якою вони проживали разом із спільною донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, після чого остання почала співмешкати із ОСОБА_7 .

У період з 28 грудня 2019 року по 13 червня 2020 року ОСОБА_4 неодноразово зустрічався та спілкувався з ОСОБА_5 , яка привозила йому спільну дитину погостювати, дозволяючи приймати участь у її вихованні.

Ці зустрічі викликали у ОСОБА_7 ревнощі до ОСОБА_5 та її колишнього чоловіка, які виражались у сварках та висловленні на адресу ОСОБА_4 вимог припинити спілкування з донькою, та погрозах застосування насильства у випадку продовження таких зустрічей.

13 червня 2020 року у невстановлений слідством час, але не пізніше 23:30 ОСОБА_7 приїхав на автомобілі марки «ВАЗ 2101», р.н. НОМЕР_1 , до будинку в якому мешкав ОСОБА_4 в м. Кривому Розі та почав очікувати його повернення додому з метою спричинити тілесні ушкодження через ревнощі, для чого взяв із собою гумовий кийок довжиною 48 см.

Близько 23:30 ОСОБА_4 під`їхав на автомобілі «Volkswagen Bora» та вийшовши з автомобіля почав відкривати ворота.

В цей момент до нього ззаду наблизився ОСОБА_7 і почав умисно завдавати ударів руками, ногами та гумовим кийком у різні частини тіла та голову, збивши з ніг, у кількості не менше 14, чим спричинив йому легких тілесних ушкоджень та тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

Пізніше о 23:40 до домоволодіння на автомобілі «ВАЗ 2109» прибула ОСОБА_5 разом із донькою ОСОБА_8 , яка побачила як ОСОБА_7 б`є лежачого на землі перед воротами ОСОБА_4 , та шляхом вмовляння та відтягування припинила його дії намагаючись заспокоїти, після чого між ними почалася словесна перепалка, в ході якої ОСОБА_7 намагався змусити її та ОСОБА_9 всупереч їхньої волі їхати з ним до нього додому.

Близько 00:05 14 червня 2020 року ОСОБА_4 піднявся на ноги та побачив сварку між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . З метою захистити себе від можливого подальшого спричинення тілесних ушкоджень, прав та інтересів колишньої дружини і доньки, яких ОСОБА_7 змушував їхати з ним, пройшов до приміщення свого будинку, та взяв гладкоствольну мисливську рушницю 16 калібру моделі «ТОЗ-63», яку спорядив двома патронами 16 калібру, після чого, повернувшись до воріт, здійснив один постріл у повітря, щоб злякати ОСОБА_7 та змусити його припинити свої протиправні дії.

Почувши постріл, ОСОБА_7 повернувся до свого автомобіля, залишеного неподалік, та поїхав на ньому в напрямку зупинки громадського транспорту «Монастирська» в Покровському районі м. Кривого Рогу, а ОСОБА_4 , вважаючи, що посягання на нього припинено, заїхав автомобілем у подвір`я домоволодіння.

Близько 00:10 ОСОБА_4 , знаходячись біля господарської будівлі на подвір`ї домоволодіння, поряд із якою стояв автомобільний причіп, утримуючи при собі мисливську рушницю, помітив, як у двір крізь відчинені ворота на значній швидкості в його бік рухається автомобіль «ВАЗ 2101» р.н. НОМЕР_1 за кермом якого перебував ОСОБА_10 , та який в`їхавши передньою частиною автомобіля в причіп притис ОСОБА_4 між причіпом та стіною господарської споруди.

Після цього, ОСОБА_7 вийшов із салону автомобіля, будучи оберненим до ОСОБА_4 лівим боком, утримуючи в руках продовгуватий предмет, яким у подальшому виявився гумовий кийок.

ОСОБА_4 , знаходячись на відстані не більше 2,5 м від ОСОБА_7 , який був в його полі зору, сприймаючи дії останнього як суспільно-небезпечне посягання, не переконавшись в тому, чи буде ОСОБА_7 вживати якихось подальших дій, в тому числі посягати на нього чи заподіювати тілесні ушкодження, тобто не оцінивши небезпечність посягання та обстановку захисту, в умовах якої він мав при собі мисливську рушницю, вчинив дії з метою необхідної оборони, шляхом заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання та обстановці захисту, а саме: утримуючи в руках мисливську рушницю, умисно здійснив один прицільний постріл в бік ОСОБА_7 , завдавши останньому тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2022 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2023 року касаційну скаргу прокурора було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

До Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга прокурора, у якій він ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтовує тим, що апеляційним судом було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів. Зокрема, вказує на те, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи прокурору у повторному дослідженні доказів, а саме допиті свідка ОСОБА_5 , не звернув уваги на те, що у судовому засіданні суду першої інстанції остання повідомляла, що вона нічого не бачила в руках у потерпілого, а також не бачила хто саме здійснив постріли.

При цьому зазначає, що відповідно до показів свідка ОСОБА_5 та неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , остання сиділа в автомобілі, а потім на вимогу батька ОСОБА_4 побігла до будинку. Відтак, на думку прокурора, ОСОБА_4 не захищав свою дитину та колишню дружину ОСОБА_5 , а наведені в ухвалі апеляційного суду обставини про те, що ОСОБА_7 вчиняв протиправні дії відносно доньки виправданого, які виразились в тому, що потерпілий намагався силоміць, тобто проти волі дівчинки, затягнути її в автомобіль, не підтверджуються дослідженими доказами.

Крім того, посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки тим обставинам, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 , крім завданих йому тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та які знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням його смерті, також виявлено легкі тілесні ушкодження (не менше 8 точок прикладання фізичної сили). Водночас зазначає про те, що поза увагою суду залишилися покази судово-медичного експерта ОСОБА_12 , надані в судовому засіданні, про те, що спричинені тілесні ушкодження у ОСОБА_4 не мали загрожуючих наслідків, він міг ходити, говорити, переміщатись та у нього не було важких травм, від яких би він втратив свідомість. Вважає, що зазначені докази ставлять під сумнів покази ОСОБА_4 щодо обставин здійснення на нього нападу, побиття його ОСОБА_7 гумовою палицею та втрати ним свідомості. Вказує, що судом було проігноровано ці обставини, а докази проаналізовано вибірково, виключно на користь виправданого.

Також акцентує увагу на тому, що суд послався у вироку на те, що ОСОБА_4 здійснив постріл в ноги потерпілого з метою зупинити напад зі сторони останнього. Проте, за встановлених фактичних обставин кримінального провадження потерпілий тільки вийшов з автомобіля і не вчинив жодних дій, які би давали підстави вважати про напад з його боку, при цьому виправданий здійснив постріл з мисливської рушниці не в область ніг потерпілого, як вказав суд, оскільки згідно експертизи у потерпілого виявлено вогнепальне шротове поранення тулуба. З урахуванням цих обставин, прокурор вважає, що застосування ОСОБА_4 мисливської рушниці та заподіяння потерпілому смертельного поранення фактично в спину не відповідало небезпечності посягання та обстановці захисту. На його думку, останній перевищив межі необхідної оборони, а тому в його діях є склад злочину, передбаченого ст. 118 КК.

Також стверджує про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Зазначає про те, що судом апеляційної інстанції належним чином не перевірено доводи його апеляційної скарги щодо наявності в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ст. 118 КК.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

У касаційній скарзі прокурор, серед іншого, не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі статями 433, 438 КПКне є предметом перевірки в касаційному порядку. А тому суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами.

Доводи прокурора про наявність у діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ст. 118 КК, є безпідставними з огляду на таке.

Так, кримінальна відповідальність за ст. 118 ККнастає за умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Відповідно до ст. 27 Конституції Україникожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ст. 30 Конституції України).

Згідно із ч. 1 ст. 36 ККнеобхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК).

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Разом із тим, згідно з ч. 5 ст. 36 ККнезалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.

Як убачається з копійоскаржуваних судових рішень, цими рішеннями встановлено, що висновок суду про відсутність у діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ст. 118 КК, при обставинах, встановлених судом, підтверджений дослідженими та детально викладеними у вироку доказами. Зокрема, судом першої інстанції було досліджено, в тому числі, покази виправданого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , неповнолітніх свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , судово-медичного експерта ОСОБА_12 ; протокол огляду місця події від 14 червня 2020 року з фототаблицею до нього; протокол огляду трупа від 14 червня 2020 року з фототаблицею до нього; висновок судово-медичної експертизи № 1332 від 14 липня 2020 року та № 1332/1 від 17 липня 2020 року і схемою ушкоджень до нього; ухвалу слідчого судді від 16 червня 2020 року про проведення обшуку; висновок судово-імунологічної експертизи № 155 від 17 червня 2020 року з фототаблицею до нього; висновок судово-імунологічної експертизи № 157 від 30 червня 2020 року; акт судово-медичного дослідження № 240; висновок судово-імунологічної експертизи № 156 від 23 червня 2020 року з фототаблицею до нього; протокол проведення слідчого експерименту від 24 червня 2020 року зі свідком ОСОБА_5 та диск із відеозаписом проведеного слідчого експерименту; протокол проведення слідчого експерименту від 24 червня 2020 року з ОСОБА_4 та диск із відеозаписом проведеного слідчого експерименту; протокол огляду предмета від 26 червня 2020 року з фототаблицею до нього; протокол огляду предмету від 01 липня 2020 року; висновок експерта № 19/104-17/1/1191 від 10 липня 2020 року; постанова від 09 липня 2020 року, якою оглянутий та вилучений одяг потерпілого; висновок судово-психіатричної експертизи № 324 від 07 липня 2020 року; висновок судово-медичного експерта № 1069 від 14 липня 2020 року; довідку інспектора з КОЗ у СДС СП Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що ОСОБА_7 перебував на обліку, як власник мисливської гладкоствольної зброї; висновок експерта № 606 від 05 серпня 2020 року; висновок експерта № 607 від 05 серпня 2020 року; висновок експерта № 557 від 28 липня 2020 року; висновок експерта № 660 від 06 серпня 2020 року з фототаблицею до нього; висновок експерта № 19/104-17/1/1265 від 05 серпня 2020 року; протокол огляду предмета від 07 серпня 2020 року.

Водночас, згідно зі змісту вироку, місцевий суд оцінив показання виправданого, який у судовому засіданні пояснив, що потерпілий ОСОБА_7 здійснив на нього напад та завдав резиновою палицею удару по голові від якого він впав на землю, втративши свідомість. Зазначив, що отямився від ударів, які потерпілий продовжував завдавати. Свідок ОСОБА_5 відволікла потерпілого, а він здійснив дзвінок до поліції, а потім побачив, як потерпілий хотів посадити до свого автомобіля його дружину та дитину. Після чого він узяв вдома мисливську рушницю та здійснив постріл уверх задля того, щоб припинити протиправні дії потерпілого. Вказує на те, що він захищав свою сім`ю та у нього була можливість здійснити постріл безпосередньо в потерпілого, але цього не зробив, так як не мав такого наміру. Надалі, ОСОБА_7 від`їхав від його подвір`я, однак знов повернувся до домоволодіння і на великій швидкості заїхав у двір, вдаривши своїм автомобілем причеп, який перебував на території, та яким прижав його до стіни сараю, позбавивши можливості втекти. Після цього, ОСОБА_7 вийшов з автомобіля та дістав із салону автомобіля якийсь предмет, який він сприйняв за рушницю та захищаючись вистрелив у бік останнього.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 1069 від 14 липня 2020 року у ОСОБА_4 було виявлено ушкодження, які відносяться до легких та середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби. Характер загоєння виявлених ушкоджень та характер ушкоджень у наданих медичних документах свідчить, про те, що ці ушкодження могли бути отримані в ніч з 13 на 14 червня 2020 року. При цьому, на тілі ОСОБА_4 виявлено не менше 14 точок прикладення фізичної сили.

Також суд дав належну оцінку показанням свідка ОСОБА_5 , яка підтвердила, що вона відтягувала потерпілого, який бив палицею лежачого на землі ОСОБА_4 .

При цьому, суд першої інстанції урахував поведінку ОСОБА_7 , зокрема спрямованість його умислу, інтенсивність і характер дій, що давало обґрунтовані підстави сприймати їх як реальну загрозу для ОСОБА_4 .

Таким чином, оцінивши в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, передбаченого ст. 118 КК.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в діях ОСОБА_4 перевищення меж необхідної оборони, і, як наслідок, відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК, оскільки постріл в потерпілого, який був озброєний гумовим кийком, проник на територію домоволодіння виправданого, вчиняв протиправні дії відносно неповнолітньої доньки останнього, які виразились в тому, що потерпілий намагався силоміць, тобто проти волі дівчинки затягти її в автомобіль, стали підставою для вжиття заходів з боку ОСОБА_4 для оборони себе та своєї доньки. При цьому, суд апеляційної інстанції акцентував увагу на тому, що ОСОБА_4 викликав працівників поліції з метою нейтралізації ОСОБА_7 , однак до їх приїзду сталася подія кримінального правопорушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції, врахувавши, що подія сталася вночі, освітлення було відсутнє, за винятком світла фар автомобіля ОСОБА_7 , які світили в бік ОСОБА_4 , не погодився з доводами прокурора про те, що виправданий чітко бачив, що у ОСОБА_7 немає рушниці. Зокрема, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що цілком ймовірно, що виправданий з огляду на комплекс протиправних дій потерпілого міг вважати, що останній поїхав саме за рушницею. Тобто, враховуючи погане освітлення, дії потерпілого, який брав до рук гумовий кийок, виправданий міг сприйняти ці дії як тримання зброї, оскільки потерпілий має дозвіл на зброю, і ОСОБА_4 знав про це.

Також апеляційний суд не погодився з доводами апеляційної скарги прокурора в частині того, що потерпілий не мав при собі зброї, а тому не мав реальної можливості заподіяти виправданому шкоду, оскільки конфлікт розпочав саме потерпілий, який використовував заздалегідь заготовлене знаряддя - гумовий кийок, в той час як виправданий застосував зброю виключно ситуативно.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважав, що посилання в апеляційній скарзі на наявність умислу на умисне позбавлення життя ОСОБА_7 з боку ОСОБА_4 суперечить викладеному обвинуваченню, оскільки прямий умисел на вбивство кваліфікується за ст. 115 КК, в той же час обвинувачення ОСОБА_4 пред`явлено за ст. 118 КК, як перевищення меж необхідної оборони. Водночас, апеляційний суд акцентував увагу на тому, що у випадку наявності умислу на заподіяння смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_4 мав можливість його вбити ще до того, як потерпілий в`їхав до його будинку, однак натомість він викликав поліцію та зробив попереджувальний постріл угору, який не завдав нікому ушкоджень.

Також, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив про те, що прокурором не було доведено ту обставину, що виправданий чітко бачив відсутність будь-якої зброї в руках потерпілого, оскільки під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_4 ретельно все показував та розказував про події за його участі та участі ОСОБА_7 . Відеозапис з відтворенням подій того дня був предметом вивчення в нарадчій кімнаті та за результатами аналізу цього відеозапису колегія суддів апеляційного суду дійшла безспірного висновку про те, що ОСОБА_4 критично вірно оцінив ситуацію і з метою відвернення своєї смерті здійснив постріл у ОСОБА_7 . При цьому та обставина, що постріл в потерпілого був зроблений в спину не вказує на його умисел саме на вбивство, оскільки у напівтемряві виправданий сприйняв дії потерпілого, як реальну загрозу своєму життю.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій у колегії суддів сумніву не викликають, оскільки відсутність складу злочину, передбаченого ст. 118 КК, у діях ОСОБА_4 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким ці суди дали належну оцінку.

Доводи прокурора про те, що апеляційним судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали від 02 березня 2023 року, апеляційний суд встановивши, що судом першої інстанції досліджено всі зібрані по справі докази і порушень при дослідженні цих доказів не допущено, провів оцінку доказів в нарадчій кімнаті.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у касаційній скарзі прокурор не вказує на допущення судом першої інстанції конкретних порушень вимог закону при дослідженні доказів та просить надати цим доказам іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК, і є належним чином обґрунтованими та вмотивованими, в них наведено відповідні підстави та положення закону, якими керувалися ці суди при ухваленні своїх рішень.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які потребують перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З урахуванням наведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити прокурору,який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанцій, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року щодо виправданого ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3