Номер провадження: 11-сс/813/1222/23
Справа № 505/2552/23 1-кс/505/1008/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео-конференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайсуду Одеської обл. від 03.07.2023, якою в межах к/п №0000549 від 06.06.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Котовськ Одеської обл., громадянина України, не одруженого, непрацюючого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000549 від 06.06.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України задоволено клопотання ст. слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 29.08.2023, в межах строку досудового розслідування, із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 536 800 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків з огляду на характер інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, його особливу тяжкість, за скоєння якого йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7-ми до 12-ти років з конфіскацією майна, те, що підозрюваний не працює, не має постійного джерела прибутку, не має міцних соціальних зв`язків.

Водночас, врахувавши положення ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_7 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в межах, встановлених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 200 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на 03.07.2023 становить 536 800 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її необґрунтованою у зв`язку із допущеною слідчим суддею неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження з огляду на наступне:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що затримання її підзахисного було незаконним, працівники поліції безпідставно вдерлись до приміщення належної ОСОБА_7 на праві приватної власності квартири без будь-якого дозволу на проведення обшуку, затримання; на теперішній час скарга на незаконне затримання ОСОБА_7 слідчим суддею не розглянута;

- слідчим суддею не було враховано того, що у клопотанні, окрім загальних та абстрактних фраз, якими обґрунтовуються заявлені ризики, не наводиться конкретних обставин, які б підтверджували ці ризики, натомість, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має два об`єкта нерухомості у власності, останній раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, є блогером та має власний ютуб-канал, має засоби для існування та отримує кошти за рекламу на каналі, намірів переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також впливати на потерпілого та свідків немає;

- слідчий суддя безпідставно прийняв до уваги негативну характеристику підозрюваного з боку Подільської місцевої ради та залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 на протязі 5 років здійснення своєї блогерської діяльності неодноразово проводив зйомку та фіксував, в тому числі порушення трудового розпорядку працівниками та посадовими особами Подільської місцевої ради, неодноразово був запитувачем публічної інформації та відповіді міської ради коментував в ютуб-каналі.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати стосовно останнього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону загалом дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 01.07.2023 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України (а.с. 49-51), а санкція зазначеної статті передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 7-ми до 12-ти років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі не порушується питання щодо обґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає, що на теперішній час підозра останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, є обґрунтованою та полягає в тому, що останній, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, вчинив дії, направлені на вимагання грошових коштів ОСОБА_10 , з погрозою розголошення відомостей, які на думку ОСОБА_7 , могли дискредитувати потерпілого як керівника КП «Міськсвітло» та громадянина в суспільстві, після чого 20.06.2023 приблизно о 19 год., перебуваючи біля магазину «Диален», розташованого біля багатоквартирного будинку №3 по вул. Ак. Корольова в м. Подільськ Одеської обл., отримав від сина потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 частину раніше обумовленої суми грошових коштів в розмірі 5000 грн., які останній за вказівкою ОСОБА_7 помістив до поштової скриньки, якою користується ОСОБА_7 та яка розташована в під`їзді багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_3 по зазначеній вище вулиці; аналогічним чином 23.06.2023 о 20 год. ОСОБА_10 , продовжуючи сприймати погрози з боку ОСОБА_7 як реальні, на його вимогу та за вказівкою через свого сина ОСОБА_11 передав останньому другу частину раніше обумовленої суми грошових коштів, а саме 20 000 грн.

Зазначена підозра підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Водночас, колегія суддів не погоджується із доводами сторони захисту про не доведення органом досудового розслідування існування в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, апеляційний суд, погоджуючись із висновком слідчого судді та зазначає, що в даному випадку органом досудового розслідування було доведено існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану, відповідальність за який передбачена лише у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 12-ти років із конфіскацією майна; не одружений, не працевлаштований та не має постійного джерела прибутків, тобто не має соціальних зв`язків; особисто знайомий з деякими свідками кримінального провадження та йому відомі їх анкетні дані, а також має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами провадження та, як наслідок, анкетними даними свідків, які підлягають безпосередньому допиту судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Окрім того, підозрюваний ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та наразі стосовно останнього на стадії судового розгляду перебувають обвинувальні акти за обвинуваченням у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 56-61).

Водночас, апеляційний суд вважає слушними та такими, що відповідають дійсності посилання захисника на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та об`єкти нерухомості у власності, проте зазначені обставини не можуть бути прийняті до уваги в якості характеристик його особи та не свідчать про зменшення встановлених вище ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Що стосується тверджень сторони захисту про те, що підозрюваний є блогером та отримує кошти за рекламу на своєму ютуб-каналі, колегія суддів зауважує на їх безпідставності та недоведеності жодним допустимим доказом.

Доводи захисника з приводу безпідставного врахування слідчим суддею негативної характеристики підозрюваного ОСОБА_7 з боку Подільської місцевої ради спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, з аналізу якої вбачається, що слідчий суддя під час постановлення рішення взагалі не посилався на негативну характеристику підозрюваного, як на одну з підстав для застосування стосовно нього запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання названим вище ризикам.

Разом із тим, загалом обґрунтовано застосувавши стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону та при прийнятті рішення, щодо встановлення строку дії запобіжного заходу припустився помилки та прийняв рішення, яке суперечить нормам кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

При цьому, ч. 2 зазначеної ст. 197 КПК України встановлює, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Проте, в порушення вищезазначених вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя, відповідно до резолютивної частини ухвали (а.с. 81, зворотна сторона), зазначив, що строк дії ухвали становить 60 днів та обчислюється з моменту затримання підозрюваного ОСОБА_7 , тобто з 30.06.2023 та припиняє свою дію 29.08.2023.

Разом із тим, згідно з ч. 5 вищевказаної ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Так, відповідно до протоколу затримання (а.с. 21-22), ОСОБА_7 був затриманий 30.06.2023 о 19:45 год.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 був затриманий 30.06.2023, то останнім днем 60-денного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного є 28.08.2023.

Відтак, слідчий суддя припустився помилки, неправильно обчисливши строк тримання під вартою з моменту затримання підозрюваного, чим, як наслідок, допустив істотне порушення вищенаведених вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування зазначеного рішення та постановлення нової ухвали.

Окрім того, на підставі аналізу змісту клопотання про застосування запобіжного заходу вбачається, що у прохальній частині слідчий просив застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та, зважаючи на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати розмір застави (а.с. 9).

При цьому, з мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя, на підставі положень ч. 3 ст. 183 КПК України, застосувавши стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначив в якості альтернативного запобіжного заходу заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 536 800 грн. (а.с. 81).

Разом із тим, фактично частково задовольняючи клопотання слідчого, в резолютивній частині ухвали слідчий суддя помилково зазначив про задоволення такого клопотання в повному обсязі, чим допустив порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Положення ч. 1 ст. 412 КПК України встановлює, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги захисника, скасування ухвали слідчого судді, як постановленої із істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки слідчий суддя допустив помилку, пов`язану із неправильним обчисленням строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, наявність доведених ризиків можливого переховування останнього від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків в даному провадженні, а також характеристику особи підозрюваного, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту його затримання, тобто з 30.06.2023 до 28.08.2023.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Так, пункт 3 ч. 5 ст. 182 КПК України встановлює, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, який, відповідно до приписів ч. 6 ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

За таких обставин, визначаючи розмір застави, апеляційний суд, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 182 КПК України, з огляду на обставини вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 кримінального правопорушення, розмір грошових коштів, у вимаганні яких останній обґрунтовано підозрюється, майновий та сімейний стан підозрюваного, який офіційно не працевлаштований, має на праві приватної власності нерухоме майно, не одружений, а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків, доходить висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_7 в якості альтернативного запобіжного заходу розміру застави в межах, передбачених вищевикладеними положеннями п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, зокрема, в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 402 600 грн., із покладенням на останнього у разі внесення застави відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Водночас, надаючи оцінку доводам захисника з приводу незаконного затримання підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів зауважує на тому, що в апеляційній скарзі сторона захисту зауважує на тому, що на теперішній час скарга на затримання ОСОБА_7 є предметом розгляду слідчим суддею Котовського міськрайсуду Одеської обл. та остаточне рішення наразі не прийнято.

На переконання колегії суддів, зазначена обставина не може слугувати підставою для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, з огляду на встановлені апеляційним судом вище обґрунтованість підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявні ризики та характеристику особи підозрюваного.

Підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги захисника, скасування ухвали слідчого судді як постановленої із істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, із постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Котовського міськрайсуду Одеської обл. від 03.07.2023, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.08.2023, із визначенням застави в розмірі 536 800 грн. - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання ст. слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 .

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 28.08.2023.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 402 600 грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 20.07.2023, заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави за підозрюваного ОСОБА_7 звільнити з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, слідчого судді, суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 та заставодавцю наслідки невиконання покладених на них обов`язків, передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4