Дата документу 26.07.2023 Справа № 317/2961/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/2961/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1021/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 26 липня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 12 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ручаївка Запорізького району Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України.

На стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 12 червня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 10 серпня 2023 року включно задоволено, визначено розмір застави. Приймаючи таке рішення, суд послався на тяжкість інкримінованого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що наведені прокурором ризики необґрунтовані.

Обвинувачений вказує на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а саме дружина, донька, мати, які потребують його допомоги та підтримки.

Просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, або відправити його для проходження військової служби на захист України.

Позиції учасників судового провадження.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та адвокат, будучи належним чином повідомленими про час і дату судового засідання не з`явилися, від адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, обвинувачений клопотань про особисту участь не подавав, питань про погіршення його правового становища не ставиться, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності учасників провадження, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором встановлено та доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України, які відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів, за вчинення яких, у разі визнання останнього винним, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Доводи апелянта про наявність у нього дружини та малолітньої доньки апеляційна інстанція взяти до уваги не може, оскільки ОСОБА_6 не надано документально підтверджуючих доказів.

Крім того, колегія суддів враховує обізнаність обвинуваченого про анкетні дані, адреси потерпілого та свідків, які володіють інформацією про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також стадію розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження на даний час, що свідчить про можливість незаконного впливу на вказаних учасників кримінального провадження, у випадку перебування ОСОБА_6 на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів не може проігнорувати неодноразовість притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, в тому числі за корисливі злочини, що характеризує його як особу, схильну до злочинної діяльності. На користь цього висновку також слугує інформація щодо наявності відносно ОСОБА_6 іншого кримінального провадження, яке перебуває на розгляді Вільнянського районного суду Запорізької області.

Попередні притягнення до кримінальної відповідальності в сукупності з незалученістю ОСОБА_6 до суспільної праці та відсутністю у нього постійного джерела доходу засвідчує можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування на свободі, та свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія вважає неспроможними.

Так, вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Апеляційний суд погоджується з міркуваннями місцевого суду про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни заходу з тримання під вартою на альтернативний. Не вбачається жодної обставини, яка б виправдовувала застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

Також апеляційна інстанція звертає увагу на положенні ч. 1 ст. 616 КПК України, згідно якому у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, що за відсутності відповідного звернення спростовує доводи апелянта про бажання проходження військової служби.

Крім того це питання в рамках даного провадження не відноситься до предмету апеляційного розгляду.

Отже, сукупність наведених вище обставин схиляє суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Одночасно місцевий суд аргументовано визначив розмір застави, який з огляду на репутацію обвинуваченого та його поведінку не можна визнати непомірним.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 12 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 10 серпня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4