Справа № 128/3405/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження, відомості по якому 15.08.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 14.08.2023 біля 19-00 год., перебуваючи на вулиці поблизу свого домоволодіння по АДРЕСА_1 , розпочав суперечку із ОСОБА_4 , в ході чого у нього виник умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на умисне нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільнонебезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, кулаком своєї руки наніс один удар в ділянку обличчя та два удари в ділянку грудної клітини ОСОБА_4 ..

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, синця на грудях, які відповідно до висновку судово-медичного експерта від 16.08.2023 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Від прокурора надійшло клопотання, в якому він просить розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні, враховуючи те, що ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден із розглядом обвинувального акта за його відсутності, відповідно до ч. 1 ст. 302, ст.ст. 381-382 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , який був представлений захисником ОСОБА_5 , надав письмову заяву, в якій зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, беззаперечно визнає в повному обсязі, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені в повному обсязі. Також, у вказаній заяві зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, в заяві ОСОБА_3 вказав, що його згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без його участі є добровільною.

Також, до обвинувального акту додано заяву від 31.08.2023 потерпілого ОСОБА_4 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без участі потерпілого.

Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяви та клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

У відповідності до ч. 2 ст. 382 КПК України у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Як вже судом зазначено вище, із заяви ОСОБА_3 випливає, що останній не заперечує фактичних обставин і визнає винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Крім того, стороною обвинувачення до обвинувального акта подано матеріали кримінального провадження, у яких на підтвердження винуватості ОСОБА_3 наявні й інші докази, які досліджені судом, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 15.08.2023 за правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до якого 14.08.2023 до ВП №5 ВРУП ГУНП у Вінницькій області надійшла письмова заява від ОСОБА_4 про те, що 14.08.2023 біля 19-15 год на вул. С. Жабелівка Вінницького району Вінницької області йому нанесли тілесні ушкодження;

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.08.2023, згідно якого ОСОБА_4 14.08.2023 біля 19-15 год. нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_3 ;

- висновок седово-медичної експертизи №47 від 16.08.2023, відповідно до якої у ОСОБА_4 виявлено синець на обличчі, синець на грудях, садно правого передпліччя, синці 1-го пальця правої кисті, синці 4, 5-го пальців правої ступні та перелом проксимальної фаланги 5-го пальця правої ступні. За своїм характером вказані синці та садна належать до легких тілесних ушкоджень. Перелом проксимальної фалагни 5-го пальця правої ступні як такий, що спричинив тривалий розлад здоров`я (подан три тижні) належить до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмету (предметів) індивідуальної чи групової особливості якого (яких) не відобразилися, по давності могли виникнути в термін вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи - 14.08.2023;

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_4 від 16.08.2023, який розповів про обставини завдання йому 14.08.2023 біля 19-15 год. ОСОБА_3 тілесних ушкоджень;

- протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 16.08.2023, яка розповіла, що була свідком того як ОСОБА_3 наносив ОСОБА_4 тілесні ушкодження;

- протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 30.08.2023, яка розповіла, що була свідком того як ОСОБА_3 наносив ОСОБА_4 тілесні ушкодження;

- повідомлення про підозру від 30.08.2023, відповідно до якого ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - умисне дегке тілесне ушкодження;

- протокол допиту підозрюваного від 30.08.2023, відповідно до якого ОСОБА_3 розповів про обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Зокрема, що 14.08.2023 біля 19-00 год. на вулиці Садовій біля будинку №26 в с. Жабелівка Вінницького району Вінницької області він наніс ОСОБА_4 серію ударів кулаком по обличчю та в груди. Коли ОСОБА_4 почав від нього відбігати, то вдарився пальцем правої ноги об камінь на землі, внаслідок чого впав на землю;

- протокол слідчого експерименту від 30.08.2023 із диском безперервного відеозапису із підозрюваним ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_3 розповів та показав, як він наносив ОСОБА_4 тілесні ушкодження .

Таким чином, суд вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали досудового розслідування, вважає, доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_3 , судом встановлено наступне.

Обвинувачений ОСОБА_3 на час вчинення кримінального правопорушення був повнолітнім; раніше несудимий; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем характеризується посередньо; неодружений; до складу його сім`ї входить співмешканка ОСОБА_7 та її син ОСОБА_8 ; не є інвалідом першої/другої груп.

При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, характер вчиненого кримінального проступку, та особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що згідно положень частини 2 статті ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, зокрема встановлено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, суд використовує повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами при призначенні покарання, кожна з яких є законною, застосовує принцип індивідуалізації покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, та вважає, що обране покарання є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.

З урахуванням наведеного, суд, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого, вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у виді штрафу, в межах санкції інкримінуємої частини статті КК України.

Визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень виходячи із принципу індивідуалізації покарання та дискреційних повноважень суду.

Заходи забезпечення кримінального провадження, процесуальні витрати - відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Відповідно до ст. 65 КК України, керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373, 374, 381, 381 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання суду апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1