Провадження № 1-кп/127/593/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2023 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2023 р. за № 0000446, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вінниці, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючої, незаміжньої, яка має двох неповнолітніх дітей, громадянки України, не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 12.05.2023 в період часу з 12 год. 00 хв. по 14 год. 30 хв., перебуваючи на автобусній зупинці вул. Бучми, поблизу магазину "Продукти", що розташований за адресою: вул. Бучми, 160 у м. Вінниці, разом із малознайомим чоловіком ОСОБА_5 , під час спілкування з яким та спільного розпивання алкогольних напоїв, помітила у нього банківську картку АТ КБ "ПриватБанк". В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на викрадення банківської картки, яку ОСОБА_5 залишив на лавці автобусної зупинки, разом з папером, на якому було написано інформацію про персональний ідентифікаційний номер платіжної картки (пін-код).

В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення банківської картки, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи настання небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 з поверхні лавки викрала банківську картку ОСОБА_5 , емітентом якої є АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , яка є персоніфікованою пластиковою карткою, що надає її власнику можливість безготівкової оплати товарів або послуг, а також отримання готівкових коштів у відділеннях банків та банкоматах та відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 2 жовтня 1992 року, ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-III від 7 грудня 2000 року, та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, є офіційним документом.

Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла та викраденим розпорядилась на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_3 , будучи обізнаною, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася, зокрема, Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023, вчинила умисний злочин проти власності. Так, ОСОБА_3 , 12.05.2023 в період часу з 12 год. 00 хв. по 14 год. 30 хв., перебуваючи на автобусній зупинці вул. Бучми, поблизу магазину "Продукти", що розташований за адресою: вул. Бучми, 160 у м. Вінниці, разом з малознайомим чоловіком ОСОБА_5 , під час спілкування з яким та спільного розпивання алкогольних напої, помітила у нього банківську картку АТ КБ "ПриватБанк", в цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на викрадення банківської картки, яку ОСОБА_5 залишив на лавці автобусної зупинки, разом з папером, на якому було написано інформацію про персональний ідентифікаційний номер платіжної картки (пін-код).

В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення банківської картки, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи настання небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 з поверхні лавки викрала банківську картку ОСОБА_5 , емітентом якої є АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_3 пішла до банкомату "UKRSIBBANK", що розташований в гіпермаркеті «ГРОШ №1» за адресою: вул. Чехова, 23 у м. Вінниці, де 12.05.2023 о 14 год. 58 хв., володіючи інформацією про персональний ідентифікаційний номер платіжної картки (пін-код), встановлений для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використанням, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, маючи у користуванні раніше викрадену банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , таємно, шляхом проведення банківської операції зняття готівкових коштів, викрала з банківського рахунку ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1 500 грн. 00 коп., в подальшому розпорядившись коштами на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдала ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 1 500 грн. 00 коп.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнала та показала, що дійсно вчинила дані кримінальні правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Вчинивши крадіжку, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд. У вчиненому щиро кається та завіряє суд, що зрозуміла свої помилки і подібне більше не повториться, просить її суворо не карати. Просить суд врахувати, що в неї на утриманні двоє неповнолітніх дітей, яких вона виховує самостійно.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просив судовий розгляд кримінального провадження здійснювати без його участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої немає, щодо міри покарання обвинуваченій покладається на розсуд суду.

Відповідно до ст. 325 Кримінального процесуального кодексу України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Суд, заслухавши думку сторін судового провадження, які не заперечують проти проведення судового розгляду без потерпілого, вважає за можливе проведення судового розгляду без потерпілого.

Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

А тому, крім допиту обвинуваченої, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченої та характеризуючих її даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Допитавши обвинувачену, яка визнала себе винною та добровільно повідомила суду обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченої, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння нею обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

А тому суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України, як крадіжка офіційного документа, вчинена з корисливих мотивів, та за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченій покарання суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, є кримінальним проступком та тяжким злочином, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, непрацевлаштована, незаміжня, має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Також суд враховує відношення обвинуваченої до своїх дій, а саме те, що вона щиро кається та жалкує про вчинене, завіряє суд, що подібне більше не повториться.

Обставиною, яка, згідно частини 1 статті 66 Кримінального кодексуУкраїни, пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також суд враховує позицію потерпілого, який надав до суду заяву, в якій зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої немає, щодо міри покарання обвинуваченій покладається на розсуд суду.

Суд зазначає, що згідно положень частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, зокрема встановлено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно із статтею 75 Кримінального кодексу України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, є кримінальним проступком та тяжким злочином, особу обвинуваченої, дотримуючись при цьому загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Під час судового провадження встановлено, що обвинувачена раніше не судима, непрацевлаштована, незаміжня, має двох неповнолітніх дітей, яких виховує самостійно, за місцем проживання характеризується позитивно, у вчиненому щиро кається та жалкує про вчинене, завіряє суд, що подібне більше не повториться, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Суд вважає, що вище викладені обставини дають підстави вважати можливим виправлення обвинуваченої без реального відбування покарання.

Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченої та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу у межах санкції ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України та у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України. Остаточне покарання слід призначити з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї згідно ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України обов`язки.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2023, на фрагмент банківської картки "VISA" із написом: НОМЕР_2 та шматок паперу із написом: код 9510, НОМЕР_3 , слід скасувати, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Запобіжний захід до обвинуваченої не застосовувався.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 50, 65-67 Кримінального кодексу України, статтями 100, 174, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України, та призначити їй покарання:

за ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.;

за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2023, на фрагмент банківської картки "VISA" із написом: 9285 2960/23 та шматок паперу із написом: код 9510, НОМЕР_3 , - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні фрагмент банківської картки "VISA" із написом: 9285 2960/23 та шматок паперу із написом: код 9510, , поміщені до спецпакету НПУ №7356826, та відповідно до постанови слідчого про визнання речовими доказами від 17.05.2023 та квитанції № 2219 (без дати) передані до кімнати зберігання речових доказів відділу поліції №1 Вінницького районного управління ГУНП у Вінницькій області, - знищити.

Речовий доказ у кримінальному провадженні оптичний диск, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження із супермаркету "ГРОШ №1", що розташований за адресою: вул. Чехова, буд. 23 в м. Вінниці, який, відповідно до постанови слідчого від 22.05.2023, визнаний речовим доказом - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченій, потерпілому та прокурору.

Суддя