Провадження №1-кп/127/369/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

інших учасників судового процесу: представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, подане через відділ прийому суду, щодо продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що останній обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я особи. Зазначив, що ризики, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не відпали. Зауважив, що обвинувачений ухилявся від явки до органів досудового розслідування у зв`язку з чим був оголошений в розшук. З огляду на викладене, на переконання прокурора, обвинувачений, перебуваючи на волі, може ухилятись від явки до суду, впливати на потерпілих та свідків кримінального провадження.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 - клопотання прокурора підтримав та просив його задовольнити. При цьому зазначив, що поведінка обвинуваченого свідчить про те, що останній намагається уникнути кримінальної відповідальності.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 - вважала, що прокурор не виконав вимоги кримінально-процесуального закону щодо форми та порядку звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Зокрема, прокурор в чергове надав суду лише клопотання без надання додатків до нього. Вважає, що клопотання прокурора ґрунтується виключно на припущеннях. Крім того, захисник підтримала своє клопотання, подане через відділ прийому (електронний суд) про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. Клопотання мотивоване тим, що суд за клопотанням сторони захисту надав дозвіл на проведення додаткового обстеження та подальше лікування (у разі такої необхідності) поза межами СІЗО в умовах стаціонару. Зазначене судове рішення протягом тривалого часу було залишене без реагування і лише після вживання заходів судового контролю обвинувачений був доставлений до медичного закладу для проведення його належного обстеження. Разом з тим, як зазначила захисник, таке обстеження у повному обсязі проведене не було. Відповідно, за твердженням захисника обвинуваченого, останньому не було надане належне лікування. Захисник також зауважила, що згідно з наявними матеріалами справи рекомендоване обвинуваченому медикаментозне лікування не може бути забезпечене в умовах СІЗО. З огляду на викладене просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, натомість застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт цілодобово. При цьому захисник зауважила, що застосування додаткового обов`язку у виді носіння електронного засобу контролю перешкоджатиме обвинуваченому в отриманні належного лікування.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника, при цьому наголосив на тому, що стан його здоров`я значно погіршується і належне лікування він не отримує.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраного до обвинуваченого запобіжного заходу спливає 18.06.2023. Клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу прокурором подане до суду 07.06.2023, тобто в межах строків, визначених частиною першою статті 199 КПК. Зі змісту вказаного клопотання випливає, що його копія обвинуваченому вручена не була. Разом з тим, суд враховує, що сторона захисту не заперечувала проти розгляду клопотань прокурора, не погоджуючись з його доводами, підтримуючи подане стороною захисту клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання сторін по суті й надати їхнім доводам відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час розгляд кримінального провадження завершений, а тому вирішення даного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Прокурор в якості ризику, який виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою, посилався на тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, а також перебування останнього у розшуку під час досудового розслідування кримінального провадження. Вище суд навів висновки ЄСПЛ щодо тяжкості інкримінованого діяння при оцінці ризиків і вважає, що таке посилання має бути оцінене у сукупності з іншими відомостями, які надані суду на підтвердження чи спростування наявності ризиків, які виправдовують подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор, наполягаючи на продовженні строку утримання обвинуваченого під вартою, посилався на те, що обвинувачений під час досудового розслідування ухилявся від органів досудового розслідування в зв`язку з чим був оголошений у розшук. На підтвердження зазначеної обставини надані суду матеріали містять протокол затримання ОСОБА_5 від 29.04.2022, ухвалу слідчого судді про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 30.04.2022, постанови прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 від 15.08.2019 про зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного ОСОБА_5 , аналогічної постанови прокурора від 28.05.2019.

У наданих суду матеріалах наявна постанова прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 від 28.05.2019 про виділення матеріалів досудового розслідування, зі змісту якої випливає, що за підозрою ОСОБА_5 матеріали були виділені у копіях.

19.03.2019 слідчий СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 виніс постанову про оголошення підозрюваного ОСОБА_5 у розшук. 21.03.2019 слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області надав дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

13.08.2019 досудове розслідування у кримінальному провадженні було відновлене у зв`язку з необхідністю проведення слідчих дій, а 15.08.2019 - зупинене до розшуку ОСОБА_5 . При цьому матеріали справи містять копію ухвали слідчого судді від 19.11.2019 про надання дозволу на затримання ОСОБА_5 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Наявні в наданих суду матеріалах справи аналогічні копії ухвал від 19.05.2020, 12.11.2020, 11.05.2021.

30.04.2022 у зв`язку із затриманням ОСОБА_8 досудове розслідування у кримінальному провадженні було відновлене.

Захисник обвинуваченого посилалась на те, що сам факт перебування обвинуваченого у розшуку не може свідчити про його ухилення від органів досудового розслідування. Оцінюючи зазначені доводи захисника суд враховує, що ВС у постанові від 02.03.2023 (справа № 382/1118/21) зауважив, що зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі не може свідчити про ухилення від слідства. Разом з тим, суд вважає, що вирішення питання в цьому контексті потребує дослідження доказів, зібраних у кримінальному провадженні у їх сукупності. А таке дослідження, як суд зазначив вище, має бути здійснене у судовому засіданні згідно з приписами § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, оцінюючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає, що на цей час наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду є суттєвою обставиною, яка має бути врахована судом під час вирішення клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту щодо застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. Разом з тим, суд вище зазначив, що під час вирішення питання щодо доцільності подальшого утримання обвинуваченого під вартою мають бути оцінені усі обставини, які виправдовують або ж спростовують необхідність такого утримання.

Прокурор в якості доводу доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою посилався на наявність ризику чинення тиску обвинуваченим на свідків у кримінальному провадженні. Суд враховує, що на цій стадії судового розгляду суд дослідив надані стороною обвинувачення письмові докази і здійснює дослідження відеозаписів, потерпіла та свідки у кримінальному провадженні в судовому засіданні допитані не були. Тому твердження прокурора про можливий вплив на зазначених осіб з метою зміни раніше наданих показань може бути прийняте судом в якості доводу доцільності утримання обвинуваченого під вартою. Однак відповідні докази на підтвердження наявності реального ризику чинення обвинуваченим такого впливу суду не надані.

Суд звертає увагу на те, що після надходження кримінального провадження до суду захисники обвинуваченого неодноразово заявляли клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, посилаючись на недоведення прокурором наявності ризиків, передбачених кримінально-процесуальним законом. До поданих клопотань захисники обвинуваченого надавали суду відомості, що характеризують особу обвинуваченого, а також гарантійні листи, які, на переконання захисників обвинуваченого, свідчать про те, що останній не уникатиме суду. Оцінюючи надані суду докази, суд дійшов до переконання, що останні - докази сторони захисту - не можуть нівелювати ризики, які доводив прокурор. Однак, 22.02.2023 до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 - про надання дозволу на госпіталізацію обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку зі значним погіршенням стану його здоров`я за час перебування в умовах слідчого ізолятора (далі - СІЗО). 23.03.2023 за результатами проведення судового засідання суд задовольнив клопотання прокурора, продовжив строк утримання обвинуваченого під вартою і разом з тим доручив начальнику Державної установи «Вінницька установа відбування покарань (№ 1)» організувати медичне обстеження ОСОБА_5 , надав дозвіл з цією метою на залучення сторонніх лікарів, а також надав дозвіл на проведення медичного обстеження обвинуваченого за межами СІЗО.

20.04.2023 за результатами судового розгляду суд за клопотанням прокурора продовжив застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді утримання під вартою. Також у зв`язку з відсутністю будь-яких відомостей щодо вжиття заходів, спрямованих на виконання ухвали суду від 23.03.2023, суд направив відповідне нагадування до установи відбування покарання.

27.04.2023 до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 - про вжиття заходів судового контролю в зв`язку з невжиттям заходів, спрямованих на виконання ухвали суду від 23.02.2023. За результатами проведеного судового обговорення зазначеного клопотання суд звернувся до керівника Вінницької обласної прокуратури з повідомленням і пропозицією вирішити питання щодо наявності ознак невиконання судового рішення. Незважаючи на направлення такого звернення до органів прокуратури суд повторно направив до установи відбування покарань нагадування щодо повідомлення про результати виконання ухвали суду від 23.02.2023.

Відповіді щодо виконання судового рішення від 23.02.2023 після направлення судом відповідних нагадувань до суду надійшли 01.05.2023, зокрема, до суду надійшов лист за підписом в.о. начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області; 05.05.2023 до суду надійшов лист за підписом заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 ; 08.05.2023 до суду надійшов лист за підписом начальника Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» ОСОБА_10 та 18.05.2023 до суду надійшов лист за підписом начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області

ОСОБА_11 листі від 01.05.2023 міститься посилання на встановлений ОСОБА_5 діагноз. У листі від 08.05.2023 міститься посилання на проведені дослідження, а також посилання на те, що клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 - щодо поміщення ОСОБА_5 на стаціонарне лікування було залишене без задоволення у зв`язку з відсутністю у додатках до клопотання документів, які свідчать, що ОСОБА_5 потребує стаціонарного лікування, не було зазначено, які саме заходи обстеження слід провести ОСОБА_5 , надані лікарські рекомендації не містять посилання на конкретні заходи медичного характеру, які потрібно застосувати до ОСОБА_5 і які не можуть бути застосовані в умовах СІЗО.

У листі від 18.05.2023 наявне посилання на проведені обстеження ОСОБА_5 , попередній діагноз, який встановлений на підставі зазначених обстежень, а також посилання на те, що ОСОБА_5 рекомендовані консультація лікаря-нейрохірурга, лікування та обстеження в умовах неврологічного чи психіатричного стаціонару. У цьому ж листі наявні відомості, з яких випливає, що ОСОБА_5 був поміщений до стаціонару КНЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка» з 10.05.2023 по 12.05.2023, де був обстежений клінічно, лабораторно та інструментально, призначене відповідне медикаментозне лікування, однак призначене лікування не може бути призначене в умовах СІЗО, тому керівництво медичної частини звернулось з відповідною консультацію з метою корекції призначеного лікування. констатований задовільний стан ОСОБА_5 .

Крім того, захисник до клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу надала копії відповідей, які корелюються з наведеними вище відомостями щодо отримання відмови у проведення необхідного обстеження ОСОБА_5 в умовах стаціонару. Тому суд вважає, що сторона захисту в судовому засіданні підтвердила факт неналежного вжиття заходів, спрямованих на надання ОСОБА_5 необхідного лікування в умовах СІЗО. Однак, оцінюючи твердження захисника обвинуваченого та заперечення прокурора і представника потерпілої з наведених вище обставин в частині можливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Як суд зазначив вище, після вжиття судом заходів судового контролю були вжиті заходи, спрямовані на лікування та обстеження ОСОБА_5 в умовах неврологічного чи психіатричного стаціонару. Підтверджений факт неможливості надання ОСОБА_5 необхідного лікування в умовах СІЗО та звернення адміністрації установи до лікаря, який проводив відповідне обстеження в умовах стаціонару щодо кореляції призначеного лікування.

Захисник обвинуваченого у поданому до суду клопотанні посилалась на прецедентну практику ЄСПЛ щодо ненадання медичної допомоги, зокрема, на рішення у справах «Король та інші проти України», «Іванові, Кашуба проти України», «Мельник проти України», «Луньов проти України», у яких ЄСПЛ визнав ненадання медичної допомоги у місцях несвободи як катування.

Отже, суд вважає, що прокурором наведені два ризики, які виправдовують подальше утримання обвинуваченого під вартою, а саме ухилення від органів досудового розслідування та подальше ухилення від суду, а також можливість чинення впливу на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни раніше наданих показань.У противагу зазначеним доводам прокурора сторона захисту в судовому засіданні навела наявність такої обставини, як ненадання обвинуваченому належного медичного забезпечення, що призводить до значного погіршення його стану здоров`я. Також сторона захисту в спростування тверджень прокурора посилалась на наявність ряду гарантійних листів, стримуючих соціальних факторів.

Оцінюючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає за доцільне зауважити, що ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці посилався на необхідність дотримання балансу інтересів суспільства та конкретної особи, у цьому випадку - обвинуваченого.

Зважаючи на ту обставину, що надані суду матеріали містять посилання на оголошення ОСОБА_5 в розшук під час досудового розслідування, доводи сторін кримінального провадження щодо реальності переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування, з огляду на висновки ВС, зміст яких судом наведений вище, мають бути оцінені за результатами судового розгляду з урахуванням наданих суду доказів у їх сукупності відповідно до приписів статті 94 КПК. При цьому ризик чинення тиску на інших учасників кримінального провадження прокурором в судовому засіданні підтверджений не був, тому суд вважає слушними застереження сторони захисту, що наведені прокурором ризики у цій частині носять гіпотетичний характер. Натомість в судовому засіданні був підтверджений факт невжиття належних та необхідних заходів реагування щодо висловлення обвинуваченим скарг на погіршення його стану здоров`я, факт невжиття необхідних заходів, спрямованих на виконання ухвали суду в частині забезпечення медичного огляду обвинуваченого. Тому суд також вважає слушними твердження захисника обвинуваченого в частині того, що невжиття належних заходів згідно з наданими лікарськими рекомендаціями може призвести до невідворотних втрат здоров`я обвинуваченого. При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що забезпечення належних умов лікування є складовою фундаментального права на життя.

З огляду на викладене суд, вважає, що з метою забезпечення необхідного та належного надання обвинуваченому відповідної медичної допомоги, у тому числі й згідно з наданими медичними рекомендаціями в умовах психіатричного чи неврологічного стаціонару, слід змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід з утримання під вартою на домашній арешт.

Вирішуючи питання щодо місця застосування домашнього арешту, суд враховує таке.

Згідно з наявними у матеріалах справи відомостями ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, суду також були надані відомості, зі змісту яких випливає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_12 проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Надані суду копії документів на стадії дослідження письмових доказів і до з`ясування повного кола осіб, які мають бути допитані у судовому засіданні за клопотаннями сторін кримінального провадження, суд визнав передчасними для надання дозволу на побачення ОСОБА_5 та ОСОБА_12 . Разом з тим, захисник обвинуваченого до клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу надала суду копію договору оренди, відповідно до якого ОСОБА_12 уклала відповідний правочин у тому числі й в інтересах ОСОБА_5 . Зі змісту наданих суду матеріалів випливає, що ОСОБА_12 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Під час вирішення попередніх клопотань сторони захисту, про які суд зазначив вище, захисники обвинуваченого посилались на наявність у матеріалах справи згоди ОСОБА_12 на проживання обвинуваченого ОСОБА_5 за місцем її реєстрації. Саме тому суд вважає, що місцем застосування запобіжного заходу до обвинуваченого має бути саме наведена вище адреса.

З метою забезпечення кримінального провадження та виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4, 8, 9 частини п`ятої статті 194 КПК.

Суд враховує, що захисник обвинуваченого посилалась на недоцільність покладення на обвинуваченого обов`язку носіння електронного засобу контролю, обґрунтовуючи це тим, що застосування такого обов`язку перешкоджатиме проведенню необхідного медичного обстеження обвинуваченого. Разом з тим, надані захисником матеріали не містять належного документально підтвердженого обґрунтування неможливості проведення медичного обстеження та подальшого лікування обвинуваченого за умови застосування електронних засобів контролю. При цьому вище суд зазначив, що прокурор посилався на перебування обвинуваченого в розшуку під час досудового розслідування. Саме тому з метою нівелювання можливості ухилення обвинуваченого від суду, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого обов`язок носіння електронних засобів контролю.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_2 .

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно із зали суду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 8, 9 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на ОСОБА_5 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками кримінального провадження, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали складає 60 днів, тобто з 07 червня 2023 року до 23.59 години 05 серпня 2023 року.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: