Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/618/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький дистанційно в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2023 року, якою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 27.10.2023 включно, без визначення застави та щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 27.10.2023 включно, без визначення застави

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу районного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 скасувати, ухвалити нову, якою застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт у нічний час доби або цілодобовий, мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так, в клопотанні прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не наведено конкретних обставин, не підтверджено належними доказами факту того, що обвинувачений ОСОБА_9 має на меті переховуватися від суду, факту незаконного впливу на свідків, не зазначено, якими саме діями обвинувачений ОСОБА_9 перешкоджає чи може перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню. Також при розгляді головуючим суддею клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не було враховано те, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки та не враховано інші обставини, свідчать про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу. Так останній має постійне місце проживання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; має на утриманні батьків похилого віку, мати обвинуваченого ОСОБА_9 страждає на хворобу серця; має захворювання нирок, потребує операційного втручання та догляду; не ухилявся і не має на меті ухилятися від явки за викликом суду; впливати будь-яким чином на свідків; вчиняти інші кримінальні правопорушення.Отже, головуючим суддею не було взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_9 не переховувався від органів досудового розслідування та суду, з`являвся всі виклики, допомагав в розслідуванні, жодних належних доказів щодо незаконні впливу на свідків з метою уникнення покарання слідчим не надано. Отже, прокурором не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вони вказують, недоведеними є також обставини, передбачені п.3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити ухвалу місцевого суду, змінивши запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи тим, що судом при розгляду клопотання прокурора про продовженні дії строку запобіжного заходу не в повній мірі враховано те, що має хвору матір, має домашнє господарство та кошти на проживання. Крім того, прокурором не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить змінити ухвалу міськрайонного суду, змінивши ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, мотивуючи тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Так, задовольняючи клопотання суд, не врахував, що ризики, які існують не є значними, і дають можливість застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Звертає увагу на те, що на стадії досудового розслідування підозрюваного ОСОБА_10 не затримували, він завжди прибував на виклики до слідчого, що свідчить про те, що постанній не ухилявся від слідства і не буде ухилятися від суду як обвинувачений. Закордонного паспорту обвинувачений не має. Через цю обставину та наявний воєнний стан в державі у ОСОБА_10 , не має можливості виїхати за межі України. Ризик тиску на свідків в даному провадженні теж відсутній, оскільки очевидці подій відсутні. Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 вказував суду на те, що під час досудового розслідування під тиском працівників поліції оговорив ОСОБА_10 . Також судом не враховано те, що ОСОБА_10 має зареєстроване місце проживання, власне житло та засоби для існування, що свідчить про можливість перебування під домашнім арештом. Характеризується позитивно. Усі зазначені вище обставини спростовують ризик уникнути обвинуваченим суду та дають підстави вважати, що цілодобовий домашній арешт цілком забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який буде з`являтися до суду та виконувати покладені на нього обов`язки.

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000916 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.121 КК України.

29 серпня 2023 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області щодо обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, яке є тяжким злочином, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, існує ризик того, що обвинувачені будуть переховуватися від суду та без перешкод можуть залишити своє місце проживання, чим будуть перешкоджати кримінальному провадженню. Свідками даної події є місцеві жителі та знайомі обвинувачених, які наразі судом не допитані, та обвинувачені можуть вчиняти на них тиск та незаконно впливати. Скоїли кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, що може свідчити про ймовірність скоєння останніми інших кримінальних правопорушень. Отже, судом першої інстанції встановлена наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недостатність застосування до останніх більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу захисника, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №0000916 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.121 КК України, постановлено ухвалу про продовження останнім строку тримання під вартою на 60 днів.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить їх належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, пов`язаного із спричиненням загибелі людини.

Також, береться до уваги, що ОСОБА_9 не одружений, без утриманців, безробітний, раніше судимий, в тому числі й за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя і здоров`я людини. Судимості не зняті й непогашені.

Обвинувачений ОСОБА_10 не одружений, без утриманців, безробітний, не навчається, офіційного і сталого джерела заробітку не має, міцних соціальних зв`язків не має.

Крім того, свідками у кримінальному провадженні є місцеві мешканці, знайомі обвинувачених, і які судом наразі не допитані.

Тому, беручи до уваги наведене, у разі застосування щодо обвинувачених іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, є підстави вважати, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи тяжкість пред`явленого їм обвинувачення та міру покарання, що може їм загрожувати, зможуть переховуватись від суду (зокрема на тимчасово окупованих та непідконтрольних Україні територіях), без перешкод залишити своє місце проживання, незаконно впливати на свідків.

Таким чином, доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України - спростовуються наведеним вище.

При цьому, як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Отже, у разі застосування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останніми їх процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до них застосована, можуть переховуватись від суду. Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченим злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч.1статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою строком на 60 днів для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинувачених, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винними у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тримання під вартою, як про це просять апелянти.

При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Посилання захисника ОСОБА_12 на наявність хвороб в обвинуваченого ОСОБА_9 , як на підставу неможливості перебування під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів, які б підтвердили неможливість перебування останнього в умовах слідчого ізолятору, апеляційним судом не встановлено.

При цьому, враховуються апеляційним судом доводи захисника ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні батьків похилого віку, мати обвинуваченого ОСОБА_9 страждає на хворобу серця, та доводи захисника ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_10 також має зареєстроване місце проживання, власне житло та засоби для існування.

Однак, на противагу цим доводам, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на переховування від суду; здійснення незаконного впливу на свідків; або вчинення ними іншого кримінального правопорушення, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Твердження апелянтів про те, що місцевий суд при продовженні строку тримання під вартою не взяв до уваги ряд факторів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з рішення вбачається, що суд першої інстанції враховував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Апеляційним судом також не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 206, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2023 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: