Провадження № 1-кс/686/3794/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003043 від 17.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

На розгляд слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003043 від 17.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.12.2022 року на автобус «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_3 .

Заявник посилається на те, що огляд транспортного засобу проведений, матеріальну шкоду потерпілому відшкодовано, тому причина збереження транспортного засобу решту відпала.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений телефонограмою.

Прокурор ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, щодо задоволення клопотання у частині скасування заборони користування транспортним засобом не заперечив.

Дослідивши клопотання і долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Слідчий суддя установив, що ХРУП ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003043 від 17.12.2022 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

В межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 20.12.2022 року був накладений арешт із встановленням заборони відчуження, розпорядження і користування на автобус «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_3 .

Згідно з ухвалою суду, арешт накладався з метою забезпечення збереження речового доказу.

За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.

Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З долучених матеріалів вбачається, що у межах кримінального провадження проведена судова експертиза технічного стану транспортного засобу.

Із долученої до матеріалів клопотання копії постанови слідчого ОСОБА_5 від 10.05.2023 про призначення додаткової судової авто технічної експертизи слідує, що 04.05.2023 на місці події проведений слідчий експеримент з метою вимірювання усталеного сповільнення автобуса «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_1 .

Із указаної постанови про призначення експертизи та слідує, що транспортний засіб, який є власністю особи, яка не має відношення до кримінального правопорушення, не надається слідчим експерту.

При вирішенні клопотання слідчий суддя також враховує позицію прокурора ОСОБА_4 , який не заперечує проти задоволення клопотання у частині скасування заборони користування транспортним засобом.

З урахуванням казаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку про недоцільність подальшого застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження із застосуванням усіх визначених законом заборон, з огляду на фіксацію у процесуальних документах його стану та проведення слідчого експерименту, де здобуті вихідні дані для встановлення картини дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням викладених обставин, позиції сторони обвинувачення, яка не заперечує проти часткового задоволення клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність подальшої потреби у застосуванні до указаного майна заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна із застосуванням усіх визначених законом заборон.

За положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено повноважень слідчого судді за наслідком розгляду клопотання про скасування арешту на майно ухвалювати рішення про повернення його власнику та/або володільцю.

Разом із тим, слідчий суддя зазначає, що ухвала слідчого судді про скасування арешту на майно є обов`язковою до виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003043 від 17.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, задовольнити частково.

Скасувати арешт у кримінальному провадженні 0003043 від 17.12.2022 на автобус «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , у частині заборони користування указаним транспортним засобом.

В іншій частині вимог клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя