Провадження № 1-кп/522/2581/23
У Х В А Л А

в порядку ст. 284 КПК України

19 липня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі, клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3 у кримінальному провадженні зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000811 від 01 лютого 2014 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Красне Березанського району Миколаївської області, громадянин України, одружений, з вищою освітою, лікар невідкладних станів КУ «Одеська міська станція швидкої допомоги», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

- за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України.

Учасники процесу:

прокурор: ОСОБА_5 ,

обвинувачені: ОСОБА_4

захисник: ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 , згідно з наказом головного лікаря Одеської міської станції швидкої медичної допомоги N° 34-К(П) від 09.07.2007 призначено на посаду лікаря швидкої меддопомоги 4 п/с.

Будучи медичним працівником, ОСОБА_4 , у порушення своєї посадової інструкції, законів України та наказів МОЗ України, відповідно до своєї кваліфікаційної категорії, маючи можливість належним чином виконати свої обов?язки, а саме: перебуваючи на робочому місці, будучи укомплектованим відповідними медикаментами, необхідними для надання медичної допомоги згідно переліків медикаментів КУ «Одеська міська станція швидкої медичної допомоги», маючи достатній досвід та кваліфікацію, всі необхідні умови та засоби для надання медичної допомоги та маючи навики користування медичною апаратурою, провівши поверхове, формальне обстеження хворого ОСОБА_6 , не надав допомогу хворому в необхідному обсязі у даній ситуації, зокрема: відмову доставити хворого до лікарні та ненаданні без поважних причин та в повному обсязі медичної допомоги, внаслідок чого спричинив смерть хворого ОСОБА_6 .

Так, 11.12.2013 в 14.45 год. до централізованої диспетчерської КУ«Одеська міська станція швидкої медичної допомоги» надійшов виклик за адресою: АДРЕСА_2 , причина виклику: «серцевий напад». О 14.47 год. виклик переданий загальнопрофільній бригаді № 1 РКБ - лікар - особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, фельдшер ОСОБА_7 , о 14.55 год. бригада прибула на виклик.

На момент огляду хворий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скаржився на інтенсивні болі за грудиною із іррадіацією під ліву лопатку, загальну слабкість, нудоту, позиви до блювоти, запаморочення, нездужання. Хворому ОСОБА_6 надана медична допомога та у зв`язку з відсутністю медичного обладнання, необхідного для діагностичного дослідження, о 15.15 год. викликана спеціалізована бригада інтенсивної терапії.

О 15.15 год. 11.12.2013 з адреси: АДРЕСА_2 , до центральної диспетчерської надійшла заявка бригади ШМД, причина заявки: «нестабільна стенокардія». О 15.17 год. на виклик спрямована бригада інтенсивної терапії № 4 БІТ - лікар ОСОБА_4 , фельдшер ОСОБА_8 . О 15.22 год. бригада прибула на виклик, після чого бригада лікаря- особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, пішла з зазначеної адреси. Бригадою лікаря ОСОБА_4 хворому ОСОБА_6 проведено ЕКГ - дослідження та надана не в повному обсязі медична допомога.

Хворому ОСОБА_6 запропонована госпіталізація, від якої він відмовився, зазначена відмова в даному випадку не приймається до уваги у зв?язку з тим, що в карті виїзду швидкої медичної допомоги № 206 від 11.12.2013 у відмові ОСОБА_6 не підкреслено, від чого він відмовляється: від послуг, лікування чи транспортування, тому неможливо встановити, від чого пацієнт відмовився конкретно та це не відповідає оформленню медичної документації.

0 15.50 год. бригадою швидкої медичної допомоги лікар ОСОБА_4 та фельдшер ОСОБА_8 почато проведення реанімаційних заходів. 3 причини відсутності дефібрилятора у бригади, останній не використовувався і о15.58 год. на виклик прибула бригада із дефібрилятором.

О 16.05 год. прибула на виклик бригада швидкої медичної допомоги клініки ОСОБА_9 , яка виконала двічі, розрядом 360 Дж, дефібриляцію, після чого о 16.07 год. на ЕКГ зареєстровано дрібно-хвильову фібриляцію шлуночків.

О 16.20 год. на ЕКГ зареєстрована повна асистолія, яка зберігалася до 16.30 год., коли була констатована біологічна смерть ОСОБА_6

ОСОБА_4 , як лікар станції швидкої та невідкладної медичної допомоги бригади інтенсивної терапії, несучи персональну відповідальність за проведення обстеження, та маючи всі необхідні умови та засоби для надання медичної допомоги та маючи навики користування медичною апаратурою, порушуючи свою посадову інструкцію, вимоги ст.ст. 6, 7, 37, 43, 52, 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров?я» від 19.11.1992 станом на 01.01.2016, «Протокол надання медичної допомоги хворим із гострим коронарним синдромом без елевації сегмента ST (інфаркт міокарда без зубця Q і нестабільна стенокардія)», затвердженого наказом МОЗ України № 436 від 03.07.2006, не надали в повному обсязі допомогу хворому ОСОБА_6 , внаслідок чого, спричинили смерть хворого ОСОБА_6 .

Згідно з висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 367 від 10.05.2016, слідує, що медична допомога ОСОБА_6 працівниками швидкої медичної допомоги: бригадою ШМД (лікар - особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження) та спеціалізованою бригадою (лікар ОСОБА_4 ) була надана несвоєчасно та не в повному обсязі.

Бригада швидкої медичної допомоги (лікар - особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження) та спеціалізована бригада (лікар ОСОБА_4 ) були укомплектовані відповідними медикаментами, необхідними для надання медичної допомоги ОСОБА_6 , згідно переліків медикаментів КУ «Одеська міська станція швидкої медичної допомоги».

Смерть ОСОБА_6 пов?язана як з неправильними діями обох бригад швидкої медичної допомоги, так і з важким станом самого ОСОБА_6 .

Неправильні дії зі сторони медичного персоналу виражалися в наступному.

Друга бригада швидкої медичної допомоги (лікар ОСОБА_4 ): - електрокардіограма була виконана тільки через 16 хвилин після прибуття на виклик; - була призначена 1 доза спрея «Ізокет» (препарат нітрогліцерину), проте в наданій медичній документації відсутні відомості про купування приступу та необхідність або відсутність повторного введення даного препарату. У «Переліку медикаментів та виробів медичного призначення, знаходившихся на оснащенні БИТ КУ «ОГССМП» станом на 11.12.2013» препарат «Ізокет» відсутній; - не були призначені бета-адреноблокатори, хоча протипоказань для їх застосування виявлено не було; - не був налагоджений венозний доступ; - не була здійснена киснева терапія; - так як стан ОСОБА_6 не поліпшився (виходячи з медичної документації), потрібно було призначити наркотичні анальгетики, що не було зроблено; - при оформленні відмови від госпіталізації потрібно було взяти підпис не тільки хворого ОСОБА_6 , але і свідків (у даному випадку родичів), що зроблено не було.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України, а саме ненадання без поважних причин допомоги хворому медичним працівником, який зобов`язаний, згідно з установленими правилами, надати таку допомогу, що спричинило смерть хворого.

Позиція учасників судового розгляду.

Під час судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності його підзахисного у зв`язку із спливом строку притягнення до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав, але не заперечив про звільнення його від кримінальної відповідальності із підстав вказаних у ст. 49 КК України.

Прокурор не заперечив проти закриття кримінального провадження, у разі якщо ОСОБА_4 протягом строку притягнення до кримінальної відповідальності не був засуджений вироком суду.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України, тобто у вчиненні ненадання без поважних причин допомоги хворому медичним працівником, який зобов`язаний, згідно з установленими правилами, надати таку допомогу, що спричинило смерть хворого, яке карається обмеженням волі на строк до чотирьох років або позбавленням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті ( у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності), не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із постановою судді Касаційного кримінального суду Верховного суду по справі №760/18016/15-к від 19.04.2019 року, "Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності."

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК обчислення строку давності починається з дня скоєння злочину. Часом скоєння злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або допущення бездіяльності. Отже, днем скоєння злочину, за ст.49 КК, слід уважати добу, до закінчення якої особою було вчинено дію або допущено бездіяльність, які є ознаками об`єктивної сторони складу злочину.

З урахуванням того, що діяння, яке ставиться в провину ОСОБА_4 мало місце 11.12.2013, на даний час пройшло понад п`ять років з моменту вчинення кримінального правопорушення, а обвинувачений не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих обставин. Окрім цього, вироку який набрав законної сили і яким встановлено вчинення ОСОБА_4 відповідного ступеня тяжкості злочинів після 11.12.2013 до суду не надано. Відомостей про те, що ОСОБА_4 перебував у активному розшуку чи переховувався з метою уникнення кримінальної відповідальності, до суду не надано. Таким чином суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 139 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

На підставі ст. 49 КК України, керуючись ч. 2 ст. 284, ст. ст. 285-286, 288, 318-380, 372, 395 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000811 від 01 лютого 2014 року - задовольнити.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за № 0000811 від 01 лютого 2014 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 139 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя Віктор ПОПРЕВИЧ