Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1133/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши в судовому засіданні клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді звернувся власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 , з клопотанням про скасування арешту на майно. У поданому клопотанні ОСОБА_3 просить скасувати арешт на трактор марки МТЗ 82.2, державний номерний знак НОМЕР_1 та самоскидний кузов марки ГКБ819, державний номерний знак НОМЕР_2 .

На обґрунтування клопотання зазначає, що відділенням поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000092 від 10.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. 26.05.2023 року ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на тимчасово вилучене майно трактор марки МТЗ 82.2, державний номерний знак НОМЕР_1 та самоскидний кузов марки ГКБ819, державний номерний знак НОМЕР_2 . З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відносно майна на яке накладено арешт, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Як свідчать матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 органом досудового слідства кримінальне провадження не відкривалося та йому не повідомлялося про підозру у вчиненні будь яких кримінальних правопорушень, передбачених КК України. У кримінальному провадженні № 0000092 ОСОБА_3 має статус свідка. Також він не є обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Крім того, ОСОБА_3 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та займається підприємницькою діяльністю для утримання своєї сім`ї. Враховуючи наведене, на переконання ОСОБА_3 у слідчого було достатньо часу для проведення всіх необхідних слідчих чи інших процесуальних дій, тому подальше перебування майна під арештом неправомірно обтяжуватиме його право на мирне володіння майном.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву з проханням розглядати клопотання без його участі, вимоги клопотання підтримує та просить його задоволити.

Від прокурора ОСОБА_4 надійшла письмова заява з проханням розглядати клопотання про скасування арешту майна без його участі та відмовити в задоволенні клопотання за безпідставністю.

Слідчий ОСОБА_5 надав до суду заяву з проханням розглядати клопотання без його участі у зв`язку із службовою зайнятістю.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Оскільки учасники судового розгляду, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилися, письмових заяв про відкладення розгляду клопотання не надали, клопотання має бути розглянуто у відсутності зазначених осіб, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, додані до нього докази, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 26.05.2023 року клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000092 від 10.05.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України задоволено. Накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події 10.05.2023 року, а саме: трактор марки «МТЗ 82.2», державний номерний знак НОМЕР_1 та самоскидний кузов марки «ГКБ819», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частинами 1, 2 ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з положень ст. 174 КПК України, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

Слідчий суддя зауважує, що інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, які визначені у ч. 1 ст. 7 КПК України.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

В силу ст. 41 Конституції України, ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Росії», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Олевського районного суду Житомирської області від 26.05.2023 року, при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що вищезазначене майно має доказове значення у кримінальному провадженні та, що на даному етапі досудового розслідування була необхідність у забезпеченні збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки незастосування арешту могло призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя виходив з того, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України та має значення для забезпечення доказів.

Зважаючи на те, що досудове розслідування кримінального провадження не завершене, зокрема не встановлено розміру завданих збитків, не оголошено підозри і вбачається, що трактор марки МТЗ 82.2, державний номерний знак НОМЕР_1 та самоскидний кузов марки ГКБ819, державний номерний знак НОМЕР_2 може бути необхідним слідству чи суду для повного і об`єктивного встановлення всіх обставин справи та остаточного вирішення кримінального провадження, зокрема вказані транспортні засоби визнані речовими доказами і вони можуть бути необхідні слідству з метою виконання вимог ст. 290 КПК України та у випадку судового провадження.

Тому, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України слідчий суддя вважає можливим змінити спосіб арешту майна та застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту, а саме передати трактор марки МТЗ 82.2, державний номерний знак НОМЕР_1 та самоскидний кузов марки ГКБ819, державний номерний знак НОМЕР_2 на відповідальне зберігання ОСОБА_3 із забороною відчуження вказаних транспортних засобів та розпорядження ними.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Оскільки арешт на трактор марки МТЗ 82.2, державний номерний знак НОМЕР_1 та самоскидний кузов марки ГКБ819, державний номерний знак НОМЕР_2 накладено, це унеможливлює їх відчуження і забезпечує завдання арешту майна.

Керуючись ст.174, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту на майно - задоволити частково.

Частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 26.05.2023 у справі № 287/1133/23, на трактор марки МТЗ 82.2, державний номерний знак НОМЕР_1 та самоскидний кузов марки ГКБ819, державний номерний знак НОМЕР_2 , а саме в частині заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_7 користуватися вказаним майном.

Передати трактор марки МТЗ 82.2, державний номерний знак НОМЕР_1 власнику ОСОБА_3 на відповідальне зберігання.

Передати самоскидний кузов марки ГКБ819, державний номерний знак НОМЕР_2 володільцю ОСОБА_3 на відповідальне зберігання.

Зобов`язати ОСОБА_3 , у разі необхідності, за першою вимогою слідчого, прокурора чи суду, негайно надати вказані транспортні засоби, для проведення за його участю необхідних слідчих (процесуальних) дій чи експертиз у кримінальному провадженні.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1