УХВАЛА

23 травня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000004 від 16.01.2020 відносно ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду перебуває вказаний обвинувальний акт.

Під час розгляду справи захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подала клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 19.03.2020 у справі 569/4223/20 (провадження №1-кс/569/1528/20) на грошові кошти, у розмірі 500 доларів США та 13 854 гривень, які були вилучені 13.03.2020 року під час невідкладного обшуку автомобіля «Hyndai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 , проведеного за адресою: м. Рівне, вул. Млинівська, 14, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України.

В обґрунтування клопотання вказує, що 13.03.2020 під час невідкладного обшуку на стадії досудового розслідування вказаного кримінального провадження, автомобіля «Hyndai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 , проведеного за адресою: м. Рівне, вул. Млинівська, 14, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, серед усього іншого було знайдено та вилучено грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот ) доларів США та 13854 (тринадцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) гривень.

Ухвалою Рівненського міського суду від 19.03.2020 у справі 569/4223/20 (провадження №1-кс/569/1528/20) на вказані грошові кошти було накладено арешт. Окірм того, слідчий суддя, при вирішенні питання накладення арешту на вказані грошові кошти погодився із висновками прокурора та прийшов до висновку, що під час розгляду вказаного клопотання про арешт майна є достатні підстави вважати, що грошові кошти у зазначеному вище розмірі, які вилучені у гаманці ОСОБА_10 під час його особистого обшуку під час проведення невідкладного обшуку транспортного засобу, що належить його дружині можуть являтися предметом неправомірної вигоди, відповідають критеріям речового доказу, який визначений ст. 98 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації, а також сплати штрафу як виду покарання.

Просить вказаний арешт накладений на майно скасувати так, як грошові кошти є власнітю ОСОБА_12 , оскільки 27.02.2022 ним було замовлено у ФОП ОСОБА_13 товар, а саме: ламінат, двері міжкімнатні у кількості 2 шт, шпаклівка, кількістю 2 шт., та двері сполошні у кількості 2 шт., загальною вартістю 33 949 гривень. При цьому 7000 грн. в якості завдатку він відразу оплатив. В подальшому, напередодні затримання ОСОБА_10 він передав йому 500 доларів США та 13 854 гривень для оплати решти товару, що він придбав відповідно до разунку №27/02 від 27.02.2020 у ФОП ОСОБА_13 .

Таким чином, ОСОБА_12 , через вилучення вказаних грошових коштів працівниками правоохоронних органів та накладення в подальшому на них арешту, не виконано свого зобов`язання перед ФОП ОСОБА_13 . Вказані грошові кошти не є та не можуть бути предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину та може бути конфісковане у обвинуваченого ОСОБА_10 , до якого може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову, як це передбачено ч. 1 ст. 170 КПК України, будь-які законні правові підстави можливої спеціальної конфіскації майна, що належить сторонній особі, яка не є учасником кримінального провадження відсутні, а відтак є всі підстави для скасування арешту на вказані грошові кошти.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник клопотання підтримали просили його задоволити з підстав викладених у ньому.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, так як арешт накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації, а також сплати штрафу як виду покарання.

Інші учасники судового розгляду розгляд вказаного клопотання покладають на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали і доводи клопотання в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення даного клопотання, виходячи з наступного.

19.03.2020 у рамках даного кримінального провадження №0000004 від 16.01.2020, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду накладено арешт на майно, яке було вилучене 13.03.2020 під час невідкладеного обшуку автомобіля «Hyndai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 , проведеного за адресою: м. Рівне, вул. Млинівська, 14, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, зокрема на вилучені грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот ) доларів США та 13854 (тринадцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) гривень.

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно від 19.03.2020 слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою забезпечення збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації, а також сплати штрафу як виду покарання.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до статей 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено в ході судового розгляду, жодних із ознак, які б характеризували вказане арештоване майно, яке є особистою власністю ОСОБА_12 зокрема грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот ) доларів США та 13854 (тринадцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) гривень, як речовий доказ, відповідно до ст. 98 КПК України немає, останній жодного відношення до даного кримінального провадження не має, не є підозрюваним, обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, підозри йому не оголошувалось, а перебування майна під арештом тривалий час фактично позбавляє заявника конституційного права, на законних підставах розпоряджатися своєю власністю, зокрема виконати свої боргові зобов`язання, а тому відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України, підлягає поверненню його власнику.

Відповідно до положень статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши клопотання та надані матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає до задоволення, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 задоволити.

Скасувати арешт на грошові кошти, у розмірі 500 доларів США та 13 854 гривень, які були вилучені 13.03.2020 року під час невідкладного обшуку автомобіля «Hyndai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 , проведеного за адресою: м. Рівне, вул. Млинівська, 14, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, який був накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 19.03.2020 у справі 569/4223/20 (провадження №1-кс/569/1528/20).

Повернути грошові кошти у розмірі 500 доларів США та 13 854 гривень ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Гощанським РВ УМВС України в Рівненській області 11.11.1996 року.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути поданні під час подачі апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя