Справа № 346/1745/23
Провадження № 11-кп/4808/368/23
Категорія .3 ст.358 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2023 року щодо ОСОБА_9 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2023 року подання в.о. начальника ДУ «коломийська виправна колонія №41» ОСОБА_10 задоволено та замінено ОСОБА_9 остаточне основне покарання у виді довічного позбавлення волі, визначене вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 01.07.2002 року за ч.3 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст. 358, ч.3 ст.358 КК України, ч.3 ст.142, п.п. «а», «з» ст.93 КК України (в редакції 1960 р.), більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 20 (двадцять) років.

Не погоджуючись із даною ухвалою засуджений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що довічне позбавлення волі відбуває з 27.07.2008 року і фактично відбув 22 роки. Вважає, що суд, ухвалюючи рішення про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі іншим більш м`яким покаранням на 20 років, порушує вимоги Європейської конвенції з прав людини, оскільки визначений судом строк є надто суворим та тривалим терміном. Просить зменшити строк покарання призначений судом першої інстанції до 15 років позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Вважали, що визначений судом строк відбування покарання у виді 20 років позбавлення волі є надто суворим та тривалим терміном. Просили зменшити строк покарання призначений судом першої інстанції. При цьому, адвокат вважав за можливе скасувати рішення суду та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції;

- прокурор частково погодився із доводами апеляційної скарги, зазначивши про відсутність обґрунтованості в ухвалі суду доводів щодо заміни невідбутої частини покарання саме на 20 років позбавлення волі та просив ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, позицію учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Так, до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшло подання в.о. начальника ДУ «Коломийська виправна колонія №41 ОСОБА_10 , у якому він просив суд замінити покарання засудженому ОСОБА_9 у виді довічного позбавлення волі на певний строк.

В поданні були зазначені дані, які характеризують засудженого ОСОБА_9 під час відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та які свідчать про те, що останній встав на шлях виправлення.

Зокрема, у поданні в.о. начальника ДУ «Коломийська виправна колонія №41 А.Дацишина зазначено, що засуджений під час тримання в державних установах Дніпропетровський слідчий ізолятор та Миколаївський слідчий ізолятор допустив порушення вимог режиму утримання, за що до нього застосовано 3 (три) дисциплінарні стягнення, які погашені. Заохочення до засудженого в даних установах не застосовувались.

За час відбування покарання в державній установі «Бердичівська виправна колонія (№70)», в секторі для тримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, засуджений допускав порушення вимог режиму тримання, але до дисциплінарної відповідальності не притягувався. За добросовісне відношення до праці до нього застосовано 12 (дванадцять) заохочень.

В державну установу «Коломийська виправна колонія (№41)» засуджений прибув 29.09.2022 року. З того часу стягнення на нього не накладалися, заохочення не застосовувались. Він працевлаштований у виробничій майстерні установи, до роботи відноситься добре, поставлені завдання виконує вчасно та якісно, на заходи виховного впливу реагує належно добре, робить позитивні висновки для себе. У взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_9 не конфліктний, за характером спокійний, врівноважений. В індивідуальних бесідах засуджений відвертий, віддає перевагу спілкуванню із засудженими позитивної спрямованості, у відношенні з представниками адміністрації колонії завжди тактовний, ввічливий. Крім того, цей засуджений бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження та Творчість», а також він дотримується вимог пожежної безпеки, санітарно-гігієнічних норм, його зовнішній вигляд завжди охайний. Соціально-корисні зв`язки з рідними засуджений підтримує шляхом телефонних розмов, отримує від них посилки.

Адміністрація установи, розглянувши матеріали особової справи та характеристику засудженого ОСОБА_9 , представлену начальником сектору, начальником відділення соціально-психологічної служби, вважає, що засуджений заслуговує на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, так як він фактично відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання та став на шлях виправлення.

Як встановлено судом, відповідно до довідки про заохочення та стягнення на засудженого 28.10, 30.10., 24.11.2001 року накладені три дисциплінарні стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. А отже засуджений вважається таким, що не має дисциплінарних стягнень. Натомість, за період з 11.04.2006 року по 04.04.2022 року до засудженого застосовано дванадцять заохочень у виді подяк за сумлінну поведінку та ставлення до праці, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, активну участь в ремонтних роботах та збільшення тривалості прогулянок на дві години, також надано одну додаткову телефонну розмову на рік (а.с.3).

Крім того судом також взято до уваги, що згідно зі змістом характеристики засудженого, наявної в особовій справі, він працевлаштований у вказаній установі та бере участь у роботах по благоустрою установи виконання покарань, а також у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Творчість».

Судом зазначено, що на час розгляду цього подання засуджений з урахуванням зарахованого в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення (з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі) фактично відбув більше 20 років позбавлення волі.

Судом також встановлено, що засуджений визнав свою вину у вчинених злочинах, вказана значна кількість застосованих заохочень свідчить про те, що він прагнув досягнути виправлення, а не мав за мету уникнути відповідальності за вчинені злочини, з урахуванням того факту, що жодних процедур для пом`якшення довічного позбавлення волі не існувало до 18.10.2022 року. Крім того, суттєвими є та обставина, що засуджений протягом переважного часу відбування покарання залучався до роботи та із власної ініціативи був залучений до програм диференційованого впливу, а також працевлаштований у виробничій майстерні установи.

Отже, проаналізувавши сукупність вищевказаних даних щодо поведінки засудженого та його ставлення до праці протягом строку відбування покарання, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність достатніх даних, які свідчать про те, що засуджений ОСОБА_9 довів, що став на шлях виправлення, а тому вважав за необхідне замінити покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 20 років.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Кримінальний кодекс України визначає два види покарання у виді позбавлення волі - позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно з положеннями ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з правилами ч.1 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України).

Відповідно до положень ч.5 цієї статі покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом ч.1 ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У відповідності до ч.5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

За змістом зазначеної вище статті та роз`яснень, становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

На даний час засуджений ОСОБА_9 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Коломийська виправна колонія №41».

На думку колегії суддів, вказаних вимог закону при розгляді подання ДУ «Коломийська виправна колонія №41» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк , суд першої інстанції цілком дотримався та обґрунтовано прийшов до висновку про те, що засуджений ОСОБА_9 своєю поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення, а тому наявні правові підстави для замінити покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі.

Зокрема, як встановлено судом, що на час розгляду подання засуджений з урахуванням зарахованого в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення (з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі) фактично відбув більше 20 років позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів подання, засуджений ОСОБА_9 засуджений 01.07.2002 року Апеляційним судом Миколаївської області за ст. ст. 185 ч.3; 357 ч.3; 358 ч.1; 358 ч.3; 142 ч.3; 93 п.п. «а, з» 42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.12.2017 року на підставі ст..72 ч.5 КК України зараховано з 27.07.2001 року до 24.10.2002 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання з 27.07.2001 року. Засуджений ОСОБА_9 перебуває в місцях позбавлення волі з 03.08.2001 року.

Адміністрація установи ДУ «Коломийська виправна колонія №41», розглянувши матеріали особової справи та характеристику, представлену начальником сектору, начальником відділення соціально-психологічної служби, вважає, що засуджений ОСОБА_9 заслуговує на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, так як він фактично відбув не менше п?ятнадцяти років призначеного судом покарання та став на шлях виправлення.

Наведені вище обставини в сукупності з іншими обставинами, які належним чином оцінені судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого ОСОБА_9 та вказують про наявність достатніх підстав вважати, що засуджений довів, що став на шлях виправлення.

При цьому, за час відбування покарання в державній установі «Бердичівська виправна колонія (№70)», в секторі для тримання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, засуджений ОСОБА_9 допускав порушення вимог режиму тримання, але до дисциплінарної відповідальності не притягувався, а за добросовісне відношення до праці до нього застосовано 12 (дванадцять) заохочень.

В ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» з часу прибуття 29.09.2022 року на засудженого ОСОБА_9 стягнення не накладалися, заохочення не застосовувались, працевлаштований у виробничій майстерні установи, до роботи відноситься добре, поставлені завдання виконує вчасно та якісно, на заходи виховного впливу реагує належно добре, робить позитивні висновки для себе. Зазначено, що у взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_9 не конфліктний, за характером спокійний, врівноважений, в індивідуальних бесідах відвертий, віддає перевагу спілкуванню із засудженими позитивної спрямованості, у відношенні з представниками адміністрації колонії завжди тактовний, ввічливий. Також звернуто увагу на те, що засуджений бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження та Творчість», а також соціально-корисні зв`язки з рідними засуджений підтримує шляхом телефонних розмов, отримує від них посилки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що учасниками судового розгляду не заперечується правомірність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк. Разом з тим, засуджений ОСОБА_9 та його захисник ставлять питання про те, що визначений судом строк покарання є надто суворим та тривалим і повинен бути зменшений до 15 років позбавлення волі.

Зокрема, засуджений ОСОБА_9 вказує на те, що довічне позбавлення волі відбуває з 27.07.2008 року і заміна йому покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді 15 років позбавлення волі порушує вимоги Європейської конвенції з прав людини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в порушення вимог Європейської конвенції з прав людини до 18.10.2022 року у Україні була відсутня передбачена законом процедура пом`якшення довічного позбавлення волі його заміна покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Петухов проти України №2» від 12 березня 2019 року (заява №41216/13), яке набуло статусу остаточного 09 вересня 2019 року, на яке посилається позивач, констатовано порушення Україною вимог статті 3 Конвенції у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити.

При цьому розглядаючи твердження заявника, що його покарання у виді довічного позбавлення волі було таким, яке неможливо скоротити, ЄСПЛ звернув увагу на загальні принципи, сформульовані у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства .

Згідно вказаних принципів Конвенцією не заборонено застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів. Однак, щоб таке покарання відповідало вимогам статті 3 Конвенції, воно має бути dejure ide facto, таким, яке може бути скороченим, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення, так і можливості перегляду. Такий перегляд повинен охоплювати оцінку наявності законних підстав пенологічного характеру для подальшого тримання засудженого під вартою. До цих підстав належить покарання, стримування, захист суспільства та реабілітація.

Європейський суд неодноразово звертав увагу на те, що у національному законодавстві повинні критерії та умови перегляду повинні бути достатньо чіткими та визначеними, а також відображати відповідну практику Суду. Визначеність у цьому питанні є не тільки загальною вимогою принципу верховенства права, а й лежить в основі процесу реабілітації, який може ускладнитися, якщо порядок перегляду покарання та перспективи звільнення є неясними або невизначеними. Отже, засуджені, яким було обрано покарання у виді довічного позбавлення волі, мають право від самого початку знати, що вони повинні зробити для того, щоб питання про їхнє дострокове звільнення було розглянуто та за яких умов.

Колегія суддів вважає, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні мати реалістичну перспективу звільнення від такого покарання. Такі засуджені мають право знати, коли та на яких підставах може бути розглянуте питання про їхнє дострокове звільнення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи сукупність даних, які характеризують засудженого під час відбування ним довічного покарання, прийшов до обґрунтованого висновку щодо розміру покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний приймається судом у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду, оскільки відноситься до дискреційних повноважень суду та приймається з метою досягнення цілей покарання.

Колегія суддів вважає, що визначення строку на який може бути замінено покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, повинно відповідати вимогам закону та прийматись з сукупності даних які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулись певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що довічне позбавлення волі може бути замінено засудженому ОСОБА_9 на 20 років позбавлення волі, що не позбавляє засудженого права на подальше можливе зменшення призначеного йому покарання за умови забезпечення ним сумлінної поведінки та ставлення до праці, які можуть свідчити, що в особистості засудженого відбулись певні позитивні зміни, які вказують, що останній спроможний свідомо дотримуватися соціальних норм життя та має відповідну мотивацію спрямовану на дотримання законів України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції детально врахував дані, які характеризують засудженого протягом відбуття ним покарання у виді довічного позбавлення волі та належним чином мотивував своє рішення в частині розміру покарання на який було замінено довічне позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 418, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення .

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2023 року щодо ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5