печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту та передачу в управління майна у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 , представник власника майна ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

07.06.2023 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту із забороною розпорядження та користування на грошові кошти, які належать ОСОБА_6 та зберігаються у безготівковій формі на рахунку № НОМЕР_1 (980), відкритому у публічному акціонерному товаристві акціонерний банк «Укргазбанк».

Також, прокурор клопоче про передачу цих коштів в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що зазначені грошові кошти є речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 24.05.2023, оскільки вони відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, яка відповідає п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу на підставі абз. 1 ч. 3 цієї статті підлягають арешту.

Прокурор зазначає, що арешт вказаних грошових коштів також необхідний з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна, яка відповідає п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання категорично заперечував, зазначаючи про підтвердженість легальності походження грошових коштів ОСОБА_6 , про які йдеться у клопотанні, а також посилаючись на те, що його причетність до громадян РФ не має жодної доказової бази, а ґрунтується виключно на непідтверджених обставинах. Вказав, що всі наявні нібито докази, зібрані з неофіційних джерел. Також, відсутні будь-які обґрунтовані підстави стверджувати, що грошові кошти ОСОБА_6 можуть використовуватися як доказ у кримінальному провадженні, оскільки він здійснює легальну господарську діяльність, діє виключно в межах законодавства.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши клопотання та дослідивши долучені до нього матеріали кримінального провадження, приходжу до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів відділу Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012 за ч. 1 ст. 255, ч.ч. 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 365-2, ч. 3 ст. 212 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини за яких на території України починаючи з 2001 року, і до теперішнього часу здійснює систематичну протиправну діяльність злочинна організація, що організована та представляється громадянами російської федерації, до числа організаторів якої належить, в тому числі громадянин Російської Федерації ОСОБА_7 .

Вказаною злочинною організацією відповідно до доводів клопотання протиправно консолідовано на території України частину об`єктів енергетичної критичної інфраструктури, у сфері енергетики, а саме, які контролюються через підконтрольні підприємства: власниками акцій ПрАТ «КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО» є: компанія з обмеженою відповідальністю «ВС ЕНЕРДЖІ ІНТЕРНЕШНЛ Н.В.» (Нідерланди) у розмірі 51,6431 %; ТОВ «ВС Груп Менеджмент» у розмірі 21,2559 %; Власником 99,9998 % акцій АТ «Херсонобленерго» є ТОВ «ВС Груп Менеджмент»; Власниками акцій АТ «Рівнеобленерго» є: ТОВ «ВС Груп Менеджмент» у розмірі 9,9156 %; компанія «Washington Holdings B.V.» (Нідерланди) у розмірі 83,3267 %. Власником 96,7802 % акцій АТ «Чернівціобленерго» є ТОВ «ВС Груп Менеджмент»; Власниками акцій АТ «Житомиробленерго» є: ТОВ «ВС Груп Менеджмент» у розмірі 19,9822 %; компанія з обмеженою відповідальністю «ВС ЕНЕРДЖІ ІНТЕРНЕШНЛ Н.В.» (Нідерланди) у розмірі 75,5581 %.

Зазначено, що керівництво діяльністю вказаною організацією на території України здійснює ОСОБА_8 , який акумулює привласнене майно та потоки грошових коштів і забезпечує їх скерування та виведення із території України, що як вказує прокурор частково підтверджується додатковим узагальненням матеріалу Державної служби фінансового моніторингу України від 09.05.2023 № 0408/2023/ДСК.

Відповідно до зазначеного узагальненого матеріалу серед активів злочинної організації є логістична компанія ТОВ «К-Т-С», яка знаходиться у м. Рівне та володіє великим автопарком дальнобійних фур.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «К-Т-С» () з 2019 року є ОСОБА_6 з розміром в статутному капіталі 103 348 064,75 грн.

Прокурор зазначає, що оглядом додаткового узагальненого матеріалу Державної служби фінансового моніторингу України № 0408/2023/ДСК стверджується, що в період з 02.08.2007 по 22.02.2023 за участю ОСОБА_9 було здійснено 100 фінансових операцій на загальну суму 96 мільйонів гривень. Серед яких, 76 фінансових операцій, пов`язані з внесенням готівки на рахунки ОСОБА_10 на загальну суму 78 мільйонів гривень та 11 фінансових операцій, пов`язаних зі зняттям готівки на загальну суму 7,29 мільйонів гривень.

Також, 22.02.2023 ОСОБА_11 вніс на свій рахунок № НОМЕР_1 (980), відкритий у публічному акціонерному товаристві акціонерний банк «Укргазбанк» грошові кошти на суму 24,1 мільйони гривень, з призначенням платежу: добровільне декларування.

01.05.2023 Держмоніторингом, на підставі ч. 3 ст. 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» прийнято рішення № 613-Р3/2023 стосовно зобов`язання ПАТ АТ «Укргазбанк» зупинити, на строк 7 робочих днів, проведення видаткових операцій за вказаним рахунком, належним ОСОБА_6 з 01.05.2023 по 09.05.2023, що в подальшому було продовжено.

Окрім цього, за версією сторони обвинувачення вказані грошові кошти пов`язані із особами на яких указом Президента України накладені санкції, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Водночас, прокурор зазначає, що 02.12.2022 у кримінальному провадженні № 0001518 від 31.10.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.

Згідно версії сторони обвинувачення вказані грошові кошти прямо або опосередковано пов`язані із співорганізатором злочину ОСОБА_7 та його спільниками, в тому числі ОСОБА_8 , які організували вказану злочинну організацію та погодили дану структуру власності, з метою уникнення від майнової відповідальності за вчинені протиправні дії на території України.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчим суддею враховується правова підстава для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Між тим, відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Прокурором в клопотанні про арешт майна зазначено, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження до вказаного у ньому майна має на меті запобігти можливості відчуження майна, яке є речовим доказом, та відповідно до ст. 170 КПК України на таке майно може бути накладено арешт з метою його збереження, а також метою арешту майна, а саме грошових коштів у безготівковому вигляді, які належать ОСОБА_6 та зберігаються у безготівковій формі на рахунку № НОМЕР_1 (980), відкритому у публічному акціонерному товаристві акціонерний банк «Укргазбанк», прокурор вказує також на його відповіднсть ознакам, передбаченим п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК Українина та те, що воно підлягає спеціальній конфіскації.

Виходячи з наведеної норми права, матеріальні обєкти, які на переконання органу досудового розслідування мають одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Під час розгляду клопотання встановлено, що постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_19 від 24.05.2023 грошові кошти в безготівковій формі, розміщені на рахунку, відкритому у банківській установі - визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зауважує, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Визнаючи речовими доказами у кримінальному провадженні вказані грошові кошти у безготівковій формі, розміщені на рахунку ОСОБА_6 , відкритому у банківській установі, слідчий виходив із положень ч. 1 ст. 98 КПК України.

Проте з постанови слідчого в частині визнання зазначених грошових коштів, належних ОСОБА_6 , не вбачається мотивів прийнятого рішення щодо їх відповідності в даному конкретному випадку тим чи іншим ознакам, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Зокрема, постанова слідчого не містить обґрунтування відношення ОСОБА_6 до розслідуваних кримінальних правопорушень, а тому зазначені у ній ознаки відповідності його грошових коштів критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а саме, що вони були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.ч. 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 365-2, ч. 3 ст. 212 КК України в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 нівелюються доказами наданими представником власника майна.

Мотивів щодо відповідності майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України в означеному контексті не представлено у клопотанні та не спромігся навести прокурор в судовому засіданні.

Дана обставина свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу.

Враховуючи наведене, а також мотивування клопотання прокурора, слідчий суддя вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а тому у відповідності до ст. 94 КПК України слідчий суддя оцінюючи надані докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, приходить до висновку, що у такому випадку не можливо досягти інтересів досудового розслідування, забезпечивши збереження речових доказів, які у подальшому можуть досліджуватись судом.

Окремо слід зазначити щодо клопотання прокурора в частині застосування арешту майна з метою спеціальної конфіскації.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається також з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Однак, як вбачається з наданих слідчому судді матеріалів, ніхто з учасників товариств, а так само і ОСОБА_6 , на банківський рахунок якого прокурор просить накласти арешт не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні та не є особою, яка несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, у зв`язку з чим спеціальну конфіскацію майна не може бути застосовано.

Водночас, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Так, положенням ст.ст. 96-1, 96-2 КК України передбачено випадки застосування спеціальної конфіскації майна, тобто у вказаній статті міститься перелік статтей кримінальних правопорушень, передбачених Особливою частиною цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, а саме витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, до якого 22.11.2012 у кримінальному провадженні № 0000073 внесено інформацію про вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 190 КК України, а також в подальшому за ч. 1 ст. 255, ч.ч. 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 365-2, ч. 3 ст. 212 КК України, при цьому, вказані кримінальні правопорушення не інкримінуються жодним особам, які є учасниками ТОВ «К-Т-С», а так само і ОСОБА_6 , на майно якого прокурор просить накласти арешт.

Таким чином, вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження у вигляді збереження речових доказів, чи застосування спеціальної конфіскації, на які посилається прокурор у клопотанні, оскільки останнім не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя, крім іншого, має врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В цьому контексті, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не доведені правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження, матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні жодній особі.

Не доведено значення вказаного майна у вигляді грошових коштів в безготівковій формі для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути відчужений.

З наданих представником власника майна документів вбачається, що у ПАТ «Західінкомбанк» станом на 01.06.2007 діючими за ОСОБА_6 були три депозитних договори, зокрема: від 20.09.2006 на суму 225 000,00 Євро, від 04.05.2007 на суму 155 000,00 Євро та від 04.05.2007 на суму 50 тис. дол. США, що стверджується із довідки № 125.

Відповідно до довідки № 118, виданої ПАТ «Західінкомбанк» про те, що за вказаними договорами ОСОБА_6 було виплачено відсотки в загальному розмірі 11 888,43 дол. США та 69 681,08 Євро.

Згідно з довідкою, виданою ПАТ АБ «Укргазбанк» на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_6 станом на 31.12.2022 перебуває 22 884 682,05 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу № б/н, укладеного 25.05.2011 ОСОБА_6 було передано у власність ОСОБА_22 обладнання з виробництва цегли за ціною 1 756 414,00 грн., що підтверджується розписками про отримання ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 200 000,00 дол. США та 20 000,00 дол. США.

З наданого договору купівлі-продажу від 26.12.2006 стверджується, що ОСОБА_6 продав СП «Роланд-Україна» у формі ТОВ, будівлю автотранспортного цеху за ціною 945 720,00 грн., що підтверджується розпискою про отримання ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 338 000,00 дол. США.

Договорами купівлі-продажу, укладеними ОСОБА_6 у період з 2012-2019 роках підтверджується отримання ним доходу від продажу належних йому земельних ділянок на загальну суму 622 064 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.05.2014, ОСОБА_6 здійснив продаж свого транспортного засобу ОСОБА_23 , за що отримав кошти в сумі 128 000,00 дол. США, що підтверджується розпискою.

Аналогічний договір від 22.03.2016 свідчить про отримання ОСОБА_24 грошових коштів у сумі 18 500 дол. США.

Договором оренди № 12/05-15б, укладеним 01.05.2012 підтверджується отримання ОСОБА_6 до 2020 року доходу від здачі належного йому на праві власності приміщення у розмірі 8300,00 грн. за місяці, що шляхом простого математичного розрахунку становить 796 800,00 грн.

Довідками від 24.02.2023 підтверджується отримання ОСОБА_6 за період з 01.01.2018 по 31.01.2023 заробітної плати на посаді Генерального директора ТОВ «К-Т-С» у розмірі 465 489,87 грн. та на посаді директора ТзОВ «КТС шина» в сумі 353 738,92 грн.

Про легальність походження коштів у розмірі 24 100 000,00 грн., про які йдеться у клопотання прокурора, ОСОБА_6 повідомив Державну податкову службу України в одноразовій (спеціальній) добровільній декларації від 28.02.2023, сплативши податок за ставкою 6 % збору в сумі 482 000,00 грн.

Таким чином, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що майно у вигляді грошових коштів в безготівковій формі, розміщених на рахунку ОСОБА_6 , відкритому у банківській установі, є предметом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.ч. 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 110, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 365-2, ч. 3 ст. 212 КК України та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто має ознаки речового доказу, а також, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, і відповідно підлягає спеціальній конфіскації, слідчий суддя з наданих матеріалів кримінального провадження не вбачає.

Аналогічного висноку дійшов Київський апеляційний суд, у своїй постанові від 04.05.2023 у справі № 757/31294/22-к.

Водночас слідчий суддя враховує, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Зважаючи на вище викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у вигляді грошових коштів в безготівковій формі, розміщених на рахунку ОСОБА_6 , відкритому у банківській установі слід відмовити.

Враховуючи відсутність основних умов та підстав для передачі майна в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів у відповідності до вимог ст. 19 Закону № 772-VIII, клопотання прокурора в цій частині також не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 98, 100, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту та передачу в управління майна у кримінальному провадженні № 0000073 від 22.11.2012 - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя Світлана ГРЕЧАНА