Справа № 646/2765/23
№ провадження 1-кп/646/312/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2023 року

місто Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості від 24.05.2023 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230 від 11.02.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мурафа, Краснокутського району, Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одружений, раніше не судимий, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, перебуває на посаді оператора протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним

ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 No 548-XIV, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 No 551-XIV, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді оператора протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , 06.01.2023 під час проходження військової служби вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, без дозволу командування та поважних причин, в умовах воєнного стану вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_8 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме: усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися вІд військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, діючи в умовах воєнного стану 06.01.2023 приблизно о 08.15 годин самовільно залишив місце несення служби, а саме місце дислокації військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, солдат ОСОБА_8 в період з 06.01.2023 року до 24.04.2023 незаконно перебував поза межами території тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_8 обов?язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний

час проводить на власний розсуд до 24.04.2023.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто не повернення до місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відомості про укладену угоду між прокурором та обвинуваченим

Під час судового розгляду 11.08.2023 у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України між прокурором Харківської спеціалазованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000230 від 11.02.2023 та обвинуваченим ОСОБА_9 за участю захисника ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості, за змістом умов якої обвинувачений ОСОБА_8 під час досудового розслідування повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України, вчиненого за вищевикладених обставин та зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення у вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, щиро каятися та активно сприяти розгляду кримінального провадження судом.

Крім того, сторони погодили, що обвинувачений ОСОБА_8 повинен понести покарання за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Крім того, відповідно до положень ст. 62 КК України сторони погодилися замінити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки покарання у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на 2 роки.

Враховуючи те, що між обвинуваченим та прокурором була досягнута угода про визнання винуватості, суд розглядає дане кримінальне провадження відповідно до положень статтей 472-476 КПК України.

Позиція сторони обвинувачення, захисту та обвинуваченого. Висновки суду щодо затвердження угоди про визнання винуватості

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 беззастережно визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України та пояснив, що обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію своїх дій не оспорює, щиро кається у вчиненому, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором та призначити узгоджене сторонами покарання.

Крім того, пояснив, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто без застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також ОСОБА_8 зазначив, що цілком розуміє свої права та наслідки укладання угоди про визнання винуватості, що передбачені статтею 473 КПК України, які йому були роз`яснені судом в ході судового засідання.

Прокурор та захисник в підготовчому судовому засіданні також просили затвердити дану угоду про визнання винуватості, призначити узгоджене сторонами покарання. Прокурор та захисник пояснили, що їм відомі наслідки укладення та невиконання даної угоди.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, угоду про визнання винуватості, матеріали досудового розслідування, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Частиною 4 статті 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого визнав себе винуватим ОСОБА_8 , відповідно до статті 12 КК України є тяжким та шкода завдана лише державним інтересам, отже угода відповідає вимогам закону.

Суд переконався, що ОСОБА_8 цілком розуміє положення ч.ч. 4, 5 ст. 474 КПК України, та встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді; умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердив, що він повністю розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості та має можливість виконати взяти на себе за цією угодою зобов`язання.

Угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України, підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених частиною 7 статті 474 КПК України судом не встановлено. Узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим Загальною частиною КК України.

Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 суд кваліфікує за частиною 5 статті 407 КК України.

При призначені покарання враховано обставини, передбачені статтями 66-67 КК України, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 відповідно до ст.66 КК України, суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, враховуючи обставини справи, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів-нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, приймаючи до уваги такі пом`якшуючі обставини як щире каяття та активе сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст.62 КК України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, замість призначеного покарання у виді двох років позбавлення волі призначити покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 роки, про що дійшли згоди сторони.

Обвинувачений ОСОБА_8 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також дати вчинення даного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку щодо можливості призначення відносно обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом тобто застосування положень частини 1 статті 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті(санкції частини статті) Особливої частини КК України за кримінальне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 407 КК України, оскільки таке покарання відповідно до вимог частини 2 статті 65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, суд вбачає наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості та ухвалення вироку на підставі такої угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

Щодо вирішення процесуальних питань

Витрати на залучення експерта по проведенню судової експертизи у даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний у вигляді тримання під вартою.

Речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільні позови по даному кримінальному провадженні не заявлялись.

На підставі частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись статтями 369, 370, 373, 374, 381, 382, 468, 469, 472, 474, 475, 615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 24.05.2023, укладену між прокурором Харківської спеціалазованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_11 в присутності його захисника ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі частини першої статті 62 КК України замінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначене покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі на тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Строк покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто з 24.04.2023.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.04.2023 по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим, про визнання винуватості може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

На підставі частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (частина 7 статті 376 КПК України).

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий ОСОБА_12