Справа № 642/2450/23
Провадження № 1-кс/642/1433/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Данилівка, Дергачівського району Харківської області, громадянина України, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 06.10.2011 Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.п.4,6,12,13, ч.2 ст. 115 , ч.2 ст. 342 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Новобарської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова із клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинувачуваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.п.4,6,12,13, ч.2 ст. 115 , ч.2 ст. 342 КК України.

Як вбачається з клопотання, на розгляді Київського районного суду м. Полтави перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002704 від 08.11.2013, за ознаками кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п. п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 342 КК України за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду від 14.03.2023 №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану».

Публічне обвинувачення за вказаним кримінальним провадженням підтримується Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова.

Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.04.2023 кримінальне провадження № 0002704 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 передано до Ленінського районного суду м. Харкова, для розгляду.

Строки тримання обвинувачених під вартою спливають 19.05.2023 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи судимим 06.10.2011 Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, у період іспитового терміну, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість спочатку у 2013 році вчинив спільно та узгоджено з ОСОБА_6 злочин проти життя особи з особливою жорстокістю, а потім у 2020 році, являючись особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, вчинив за попередньою змовою групою осіб злочин проти життя особи, з корисливих мотивів, з особливою жорстокістю та проти власності, а також одноособово вчинив злочин проти авторитету органів державної влади за наступних обставин:

Так, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року приблизно о 23 годині ночі, разом зі своїм знайомим, ОСОБА_6 , а також зі ОСОБА_7 , з яким того ж дня познайомився в електропоїзді, та з чоловіком, особистість якого процесуально в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, перебуваючи на березі річки Уди, поблизу вулиці Станційної м. Харкова, розпивали алкогольні напої.

В ході сумісного вживання алкоголю між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , чоловіком, особистість якого процесуально в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, з одного боку, та ОСОБА_7 , з іншого боку, стався конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, який переріс у бійку. В ході бійки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , та чоловік, особистість якого процесуально в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, завдали ОСОБА_7 почергово побої, в результаті чого останній, побоюючись за своє здоров`я, був змушений сховатися від них в очерет.

Через декілька хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з ОСОБА_6 та чоловіком, особистість якого процесуально в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, помітили як ОСОБА_7 намагався вибратися з очерету.

Саме в той час ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та чоловіком, особистість якого процесуально в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, вступили у злочинну змову щодо умисного вбивства ОСОБА_7 .

Для досягнення своєї злочинної мети зазначені особи направились до очерету на березі ріки Уди, де знаходився в положенні лежачи на землі ОСОБА_7 . Першим до ОСОБА_7 підійшов ОСОБА_6 , а ОСОБА_4 разом з іншим не встановленим співучасником, діючи узгоджено з останнім, відшукали дві цеглини, які й вирішили застосувати в якості знарядь злочину для умисного вбивства.

При цьому ОСОБА_6 , будучим впевненим у тому, що він перебуває у безлюдному місці, реалізуючи спільний злочинний задум, та, втілюючи його у життя, проявляючи агресію, бажаючи спричинити ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, перебуваючи поряд з ним, суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність злочинного умислу, нехтуючи тією обставиною, що останній перебував у положенні лежачи на землі і не міг чинити будь-який активний опір, діючи умисно, в цілях умисного вбивства з особливою жорстокістю, застосовуючи фізичну силу, кулаками рук наніс йому множинні удари в ділянку голови, а ногами в ділянку голови та шиї потерпілого. Крім того, ОСОБА_6 , маючи на меті нанесення множинних особливо болісних тілесних ушкоджень, наступив на шию ОСОБА_7 , натискуючи на неї з великою силою.

В подальшому до місця побиття ОСОБА_7 підійшов ОСОБА_4 разом з іншим не встановленим співучасником, які тривали в руках по цеглині, маючи намір використати їх в якості знарядь злочину.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 з особливою жорстокістю ОСОБА_4 , діючи узгоджено і спільно з ОСОБА_6 та з чоловіком, особистість якого процесуально в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, будучи впевненими у тому, що вони перебувають у безлюдному місці, використовуючи в якості знарядь злочину дві цеглини, на протязі приблизно 10-ти хвилин почергово з великою силою нанесли ними прицільні множинні удари в ділянку голови потерпілого.

При цьому ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та невстановлений співучасник злочину, усвідомлювали, що ОСОБА_7 від нанесених йому ударів цеглинами відчував особливі муки та страждання.

В процесі спільного нанесення ОСОБА_7 великої кількості тілесних ушкоджень, яке тривало на протязі приблизно 15-20 хвилин, потерпілий відчував больові відчуття, а ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та чоловік, особистість якого процесуально в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, усвідомлювали суспільно-небезпечний характер своїх спільних та узгоджених дій, які причиняли потерпілому нестерпну біль та бажали спричинення йому особистих фізичних мук та страждань.

Таким чином, ОСОБА_4 ОСОБА_6 , та чоловік, особистість якого процесуально в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, у зазначений вище період часу, виконали всі дії, які вважали за необхідне, для досягнення мети щодо умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб та спричинили ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження:

- закрита травма голови: травматична припухлість м`яких тканин правої половини обличчя, на тлі якої в правої виличної області та в проекції правої гілки нижньої щелепи визначається по синцю; синці: в периорбітальній області праворуч (1), на переніссі (1), в периорбітальній області зліва (1), на правій вушній раковині (1); садна - в лобовій області праворуч (1), в проекції лівої виличної кістки (1); забійні рани - на переніссі (1), на спинці носа зліва в кількості двох (2), на нижньому повіці лівого ока в кількості трьох (3); травматична припухлість м`яких тканин правої вушної раковини, на тлі якої є забійна рана (1); крововиливи в м`які покриви голови з боку їх внутрішньої поверхні - в лобно-скронево-тім`яної області справа та в лобній області зліва; перелом кісток та хрящів носа;

закрита травма шиї у вигляді розриву по зовнішній поверхні суглобової сумки правого великого рога під`язикової кістки в місці з`єднання його з тілом з крововиливами в м`які тканини;

закрита травма грудної клітини у вигляді переломів ребер справа: 3,4 ребра по середнє-ключичній лінії. та хрящової частини 7-9 ребер, без ушкодження пристінної плеври; переломи ребер зліва: 3, 5-7 ребер по середньо лінії, без порушення цілісності пристеночной плеври, з крововиливами в м`які тканини в області переломів;

кінцівок: синці - на розгинальній поверхні правого зап`ястя з променевої поверхні (1), на тильній поверхні правої кисті (2), на тильній поверхні лівої кисті (1).

Причиною смерті ОСОБА_7 явилася вищеописана сукупна травма тіла (голови, шиї та тулуба), яка призвела до розвитку гострої недостатності кровообігу.

З урахуванням характеру вищеописаних ушкоджень і ступеня вираженості реактивних змін в них (встановлено при судово-гістологічній експертизі), слід вважати, що з моменту утворення травми, до настання смерті пройшов період часу, який обчислюється від декількох десятків хвилин до години.

За ступенем тяжкості, встановлені ушкодження носять ознаки:

сукупна травма тіла (голови, шиї та тулуба) яка призвела до смерті - Тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;

синці та садна - Легких тілесних ушкоджень;

(Згідно п.2.1.1.а., 2.1.2., 2.1.3. п.п. 4.8 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995г.).

Крім того, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та чоловік, особистість якого процесуально в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, ІНФОРМАЦІЯ_3 року приблизно о 24 годині ночі, маючи намір приховати злочин, продовжуючи діяти узгоджено у групі осіб, перенесли тіло ОСОБА_7 та скинули у воду річки Уди, де його виявлено та зафіксовано згідно протоколу огляду місця події 08.11.2013.

Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в ніч з 29 лютого на 01 березня 2020 року перебували за місцем проживання останнього у квартирі АДРЕСА_2 , де разом зі їх спільною знайомою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , співмешканкою ОСОБА_4 розпивали спиртні напої.

В ході сумісного розпитися алкоголю ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_4 заволодіти належним ОСОБА_8 мобільним телефоном «General Mobile GM 8GO», не конкретизуючи чи то у відкритий спосіб чи то шляхом розбійного нападу.

Для досягнення своєї злочинної мети ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вирішили запропонувати ОСОБА_8 спочатку залишити приміщення квартири АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою під приводом того, щоб в подальшому продовжити розпиття алкогольних напоїв в іншому місці, на що остання дала свою згоду. Відразу ж після цього, ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та, нічого не підозрююча про злочинний задум останніх, ОСОБА_8 , прослідували пішки в район розташування супермаркету «АТБ», розташованого за адресою: м. Харків, пр.-кт Новобаварський, 77.

В подальшому, придбавши у вказаному торгівельному закладі слабоалкогольні напої, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік від будівлі супермаркету «АТБ», розробили план сумісних дій, спрямованих на умисне протиправне спричинення смерті ОСОБА_8 , яке повинно було статися в безлюдному місці, а саме на березі річки Уди, поблизу вулиці Станційної м. Харкова, де ІНФОРМАЦІЯ_3 року ними вже було вчинено умисне вбивство ОСОБА_11 .

На виконання злочинного задуму ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запропонували ОСОБА_8 направитись разом з ними до берега річки Уди неподалік від вулиці Станційної, на що та дала свою згоду і вони разом прослідували у зазначене місце.

В подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_6 разом зі ОСОБА_8 01 березня 2020 року приблизно о 03 годині ночі прибули до обумовленого ними місця, де почали розпивати слабоалкогольні напої.

Саме в зазначеному місці ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , будучим впевненими у тому, що вони перебувають у безлюдному місці, реалізуючи свій спільний і узгоджений злочинний задум, вирішили здійснити розбійний напад на ОСОБА_8 з метою заволодіння її майном. При цьому ОСОБА_4 спочатку, виконуючи функції співвиконавця злочину, та з метою придушення можливого наміру до спротиву з боку ОСОБА_8 , діючи зненацька для останньої, обхопив її шию руками та почав силою стискати на протязі не менше 3 хвилин. Надалі він попросив ОСОБА_6 продовжити душити потерпілу. У свою чергу ОСОБА_6 , діючи узгоджено із ОСОБА_4 , також обхопив її шию руками та почав силою стаскати її, не даючи тим самим потерпілій можливості вільно дихати, що робив на протязі 1-2 хвилин.

В той час ОСОБА_4 , діючи узгоджено із співучасником неподалік від місця їх знаходження підняв із землі скляну пляшку та розбивши її підійшов до ОСОБА_8 , яку утримував ОСОБА_6 .. Усвідомлюючи, що шия є життєво важливим органом та у разі її пошкодження неодмінно настане смерть людини, та бажаючи настання саме таких наслідків, наніс удар в область шиї потерпілої завдавши їй поранення, яке є небезпечним для життя та здоров`я.

При цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_6 усвідомлювали, що ОСОБА_8 від нанесених їй ударів та тривалого, почергового стискування шиї відчувала особливі муки та страждання.

В процесі спільного нанесення тілесних ушкоджень та здавлювання шиї, яке тривало на протязі приблизно 10 хвилин, ОСОБА_8 відчувала больові відчуття, а ОСОБА_4 та ОСОБА_6 усвідомлювали суспільно-небезпечний характер своїх спільних та узгоджених дій, які причиняли потерпілій нестерпну біль та бажали спричинення їй особистих фізичних мук та страждань.

Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень не може чинити їм опір, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, заволоділи належним їй мобільним телефоном «General Mobile GM 8GO», вартістю приблизно 2999 грн., який вже перебував у ОСОБА_6 та звернули його на свою користь.

Надалі, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , бажаючи приховати злочин, перемістили тіло потерпілої ОСОБА_8 до зливної труби (дамби), розташованої біля річки, та, засунувши його наполовину, здійснили підпал.

Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , звернувши мобільний телефон «General Mobile GM 8GO» потерпілої на свою користь, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.

01.03.2020 приблизно о 13год. 10 хв. у зливній трубі поблизу річки Уди в районі вул. Станційної м. Харкова, було виявлено обгоріле тіло ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Причиною смерті ОСОБА_8 явилось пошкодження шиї, що підтверджено довідкою про причину смерті виданою ХОБСМЕ (акт №639ДМ) від 02.03.2020.

Крім цього, ОСОБА_4 06.03.2020 приблизно о 10 год. 30 хв. разом із ОСОБА_6 перебували в районі АДРЕСА_4 .

При цьому, як ОСОБА_4 та і ОСОБА_6 були достовірно обізнані, що органами поліції вже проводяться оперативно-розшукові заходи у зв`язку з вчиненим умисним вбивстві ОСОБА_8 .

Саме в той час, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 помітили опер-уповноважений Слобідського ВП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_13 , опер-уповноважений Слобідського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 , опер-уповноважений Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області сержант поліції ОСОБА_15 та опер - уповноважений Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_16 , які, перебуваючи у цивільному одязі, здійснювали патрулювання території Новобаварського району м. Харкова з метою пошуку та встановлення осіб, які відповідно до орієнтування, могли бути причетними до скоєння умисного вбивства ОСОБА_8 .

Надалі, співробітники поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з метою встановлення особистості раніше їм не знайомих осіб та перевірки їх за орієнтуванням до можливості бути причетними до вказаного умисного вбивства, почали наближатися до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , а потім, діючи правомірно, відповідно до вимог, передбачених ст. ст. 18, 23, 32, 33 Закону України "Про Національну поліцію", представилися їм, назвавши свої посади, звання та прізвища, а потім запропонували зупинитися та пред`явити документи, що посвідчують їх особистість.

У відповідь на законні вимоги співробітників поліції, ОСОБА_4 , почувши законні вимоги співробітників поліції, не маючи наміру на їх виконання, усвідомлюючи, що всі вище зазначені співробітники поліції, перебувають при виконанні своїх службових обов`язків відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію», вирішив вчинити їм опір, а саме опер-уповноваженму Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області сержанту поліції ОСОБА_17 та опер - уповноваженому Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області майору поліції ОСОБА_18 , які наблизилися саме до нього.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_4 , оцінивши ситуацію, що склалася, маючи умисел на протидію здійсненню покладених на вищевказаних співробітників поліції обов`язків з охорони громадського порядку, діючи з метою завадити їх виконанню, одноособово, умисно, одразу ж почав тікати від них у протилежний бік по вул. Владислава Бугрименка.

У свою чергу співробітники поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , діючи правомірно, у відповідності до вимог, передбачених ст. 33 Закону «Про Національну поліцію», в ході переслідування наздогнали ОСОБА_4 , який, проявляючи агресію, застосовуючи неправомірне фізичне насилля, діючи умисно, почав їх відштовхувати від себе, хватаючись за їх одяг.

При цьому працівники правоохоронного органу ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , діючи правомірно, у відповідності та на підставі п. «а», ч. 1 ст. 45 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з підозрою щодо вчинення кримінального правопорушення, а також у зв`язку із вчиненням опору поліцейським та спробі втекти, були змушені застосувати до ОСОБА_4 кайданки, чим припинили його протиправні дії.

Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав за необхідне для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку.

Матеріали кримінального провадження №0000363 від 01.03.2020, внесені до ЄРДР за п.4 ч.2 ст.115 КК України, постановою прокурора від 11.03.2020, на підставі ч.1 ст.217 КПК України, об`єднані в одне провадження з матеріали кримінального провадження №0002704 від 08.11.2013.

У вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Велика Данилівка, Дергачівського району Харківської області, громадянина України, , який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 06.10.2011 Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, як окремо так і у їх сукупності: протоколом огляду місця події від 01.03.2020, а саме ділянки берега р. Уди в м. Харкові поруч із гідроспорудою, в ході якого на місці було виявлено труп обгорілої жінки із наявними слідами насильницької смерті та зафіксовано обстановку на місці, вилучено біологічні зразки, предмети жіночого одягу із плямами бурого кольору; протоколом огляду трупу від 02.03.2020 в ХОБСМЕ, за результатом якого було вилучено фрагменти та рештки одягу, прикраси, біологічні зразки; довідкою ХОБСМЕ про причину смерті жінки - травма шиї; протоколом додаткового огляд місця події 02.03.2020 та від 04.03.2020 на ділянці берега р. Уди в м. Харкові поруч із гідроспорудою; протоколом пред`явлення трупу жінки для впізнання ОСОБА_19 від 03.03.2020; протоколом огляду місця події від 04.03.2020 за адресою: АДРЕСА_5 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 ; протоколом обшуку від 05.03.2020 приміщення кв. АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_4 ; протоколом обшуку від 05.03.2020 в приміщенні квартири АДРЕСА_6 , за місцем мешкання ОСОБА_6 ; протоколами допитів в якості підозрюваних від 06.02.2020 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ; протоколами огляду місця події від 07.03.2020 в приміщенні службового кабінету №7 Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області; протоколом впізнання за фото трупу чоловіка від 11.03.2020, за участі ОСОБА_7 ; протоколами додаткових допитів підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від 12.03.2020; висновками експерта №10-14/19/3131-Дм/13, №45/3131-Дм/13, №10-14/20/3131-Дм/13.

ОСОБА_4 обвинувачуэться у вчиненні особливо тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовження тримання ОСОБА_4 під вартою є єдиним, виключним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого на час здійснення досудового розслідування кримінального провадження. Зміна запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою, не забезпечить запобіганню спробам обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто запобігання ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо продовження строку запобіжного заходу не заперечував.

Адвокат ОСОБА_5 щодо продовження строку запобіжного заходу заперечував, вважав можливим змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п.4,6,12,13, ч.2 ст. 115 , ч.2 ст. 342 КК України.

На розгляді Київського районного суду м. Полтави перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002704 від 08.11.2013, за ознаками кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п. п. 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 342 КК України за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду від 14.03.2023 №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану».

Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.04.2023 кримінальне провадження № 0002704 за обвинуваченнм ОСОБА_6 та ОСОБА_4 передано до Ленінського районного суду м. Харкова, для розгляду.

Строки тримання обвинувачених під вартою спливають 19.05.2023 року.

З матеріалів судової справи, наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення.

Для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88).

Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom).

Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами (рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», п.32; «Merabishvili v. Georgia», п.184), а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовження обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами.

Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, слідим суддею не приймаються.

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на вказані положення закону, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , що є виключною прерогативою суду за результатами розгляду справи по суті, приходить до висновку про наявність в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження достатніх фактичних даних (фактів та інформації), які свідчать про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Разом з цим, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання та продовження відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшились.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку суду, є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, а обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 на більш м`який, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк застосованого запобіжного заходу відносно нього у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 32, 110, 131, 132, 176-178, 183,193-194, 196, 369-372, 376, 395 КПК України,-

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Полтавській установі виконання покарань № 23 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, тобто до 14.07.2023.

Строк дії ухвали до 14.07.2023.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1