ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

(відеоконференція)

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2023 року у кримінальному провадженні №0000447 від 23 листопада 2022 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянство України, не одруженого, з вищою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата військової служби за призовом під час мобілізації, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

КП №11-кп/822/157/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ст. 286-1 КК України Доповідач: ОСОБА_1

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2023 року визнано винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 8 (вісім) років.

До набрання вироком чинності, засудженому ОСОБА_6 залишено обрану міру запобіжного заходу - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту затримання 24 листопада 2022 року.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 800 000,00 грн (вісімсот тисяч гривень 00 коп.) моральної шкоди.

Прийнято відмову потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_8 від цивільного позову в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та процесуальних витрат.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 15 282,00 грн та процесуальних витрат в розмірі 20 000,00 грн. - закрито у зв`язку з відмовою від позову.

Прийнято відмову потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_11 від цивільного позову.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_6 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - закрито у зв`язку з відмовою від позову.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 17934,10 грн (сімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять чотири гривні 10 коп.) витрат на залучення експертів для проведення судових експертиз.

Вирішено питання про арешт майна та долю речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що водій ОСОБА_6 23 листопада 2022 року, біля 20 год. 00 хв, у темну пору доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по автодорозі Р-62 сполученням «Чернівці-Вижниця» в с. Лукавці Вижницького району Чернівецької області, зі сторони м. Сторожинець в напрямку м. Вижниця.

Проїжджаючи 66 км вказаної автодороги водій ОСОБА_6 проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, виявивши в межах його смуги руху попереду в попутному напрямку автомобіль марки «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з вказаним автомобілем.

Після зіткнення автомобіль марки «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_12 , у некерованому стані виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керування водія ОСОБА_13 , який рухався в межах своєї смуги руху зі сторони м. Вижниця в напрямку м. Сторожинець.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди:

водію автомобіля марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинено смерть;

водію автомобіля марки «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_3 - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя;

пасажиру автомобіля марки «Audi 100», реєстраційний номер НОМЕР_3 - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 спричинено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, які призвели до тривалого розладу здоров`я;

пасажиру автомобіля марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_4 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 13.1 та 12.3 ПДР, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п.1.5, 2.3 (б, д) та 2.9 (а), які лише сприяли порушенню встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та ведених в дію з 01 січня 2002 року, які вимагають від водія:

п.13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п.2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

На вказаний вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2023 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, застосувати відносно остання положення ст. 69 КК України та зменшити визначену суму судом першої інстанції моральної шкоди завданої потерпілій та цивільному позивачу ОСОБА_8 .

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 є явно несправедливим через суворість та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції про неможливість застосування відносно ОСОБА_6 положення ст. 69 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з чим суд не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, визнав вину, мав бездоганну репутацію та міцні соціальні зв`язки, не перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Звертає увагу на те, що як військовослужбовець ОСОБА_6 зарекомендував себе з позитивної сторони, має високу мотивацію щодо служби в Збройних Силах України, сумлінно виконує посадові обов`язки.

Зауважує, що ОСОБА_6 вчинив вказаний злочин перебуваючи у відрядженні, наданому йому командиром військової частини.

Посилається на те, що після ДТП обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі відшкодував майнову та моральну шкоду потерпілій ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 .

Вважає, що вищевказані обставини дають підстави для застосування відносно ОСОБА_6 приписів ст. 69 КК України.

Вказує, що суд першої інстанції у прийнятому рішення достатньо не обґрунтував розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн. та не врахував майновий стан ОСОБА_6 .

Від інших учасників судового розгляду апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку та доводи поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовільнити, думку прокурора та потерпілої, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Вирок суду першої інстанції, в частині визнання ОСОБА_6 винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

Колегія суддів вважає, що вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не в повному обсязі, виходячи з наступного.

Будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав в повному об`ємі, щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати. Підтвердив, що злочин вчинив за обставин, викладених у обвинувальному акті. Цивільний позов ОСОБА_8 в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди визнав частково.

Потерпіла ОСОБА_8 в суді першої інстанції просила призначити ОСОБА_6 найсуворіше покарання. Цивільний позов в частині моральної шкоди підтримала частково, оскільки їй відшкодовано 200 000,00 грн та просила стягнути моральну шкоду у розмірі 2 800 000,00 гривень. Надала заяву про відмову від цивільного позову в частині матеріальної шкоди та процесуальних витрат, які повністю відшкодовані.

Потерпіла ОСОБА_11 суду першої інстанції пояснила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має і мати не буде, шкода їй відшкодована у повному обсязі. Щодо покарання ОСОБА_6 просила призначити суворе покарання, але покладалася на суд. Надала заяву про відмову від цивільного позову.

Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_12 до початку судового розгляду в суді першої інстанції надали до канцелярії суду заяви, у яких зазначили, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають і мати не будуть, шкода їм відшкодована у повному обсязі. При призначенні ОСОБА_6 покарання просили врахувати визнання своєї вини, щире каяття, відшкодування їм завданих збитків у повному обсязі, активне сприяння у розслідуванні злочину та відповідно до ст. 69 КК України призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Денісова і Моісєєва проти Росії» (рішення від 14 червня 2011 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що існують підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання з огляду на наступне.

Суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, тяжкі наслідки у виді смерті людини, дані про особу ОСОБА_6 , а саме те, що він раніше не судимий, вчинив необережний тяжкий злочин, вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв у розкритті злочину та добровільно відшкодував завдані збитки потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , потерпілій ОСОБА_8 матеріальна шкода відшкодована повністю, моральна шкода - частково, за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно, не одружений, з освітою вищою, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат військової служби за призовом під час мобілізації, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувався.

Крім того, районний суд врахував і відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції визнано щире каяття у вчиненні злочину, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції зазначив у вироку, що саме покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шести) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 8 (вісім) років буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідати принципам індивідуальності, розумності і достатності.

Разом з тим, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції хоча і вказав у своєму рішенні про те, що враховує ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, однак при призначенні покарання не достатньою мірою врахував обставини провадження, які давали підстави для призначення більш м`якого покарання.

Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро кається у вчиненому, визнавав свою вину, свідомо та сумлінно співпрацював із органами досудового розслідування, що свідчить про те, що він дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готовий нести передбачену законом відповідальність.

Суд першої інстанції формально вказав, однак фактично не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, скоїв злочин з необережності та відшкодував завдані збитки, позитивну характеристику за місцем проживання та проходження служби, посткримінальну поведінку обвинуваченого, надану ним підтримку і допомогу потерпілим.

Таким чином, поза увагою суду першої інстанції залишилися важливі обставини, які мають значення під час вибору заходу примусу, його строку та порядку відбування. Сукупність цих обставин підтверджує порушення принципу співмірності й невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, що згідно ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення та пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

При призначенні обвинуваченому виду та розміру основного покарання суд апеляційної інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, фактичні обставини справи, спосіб вчинення злочину, наслідки, які настали внаслідок кримінально-протиправних дій обвинуваченого, особу обвинуваченого, який сприяв у розкритті злочину та добровільно відшкодував завдані збитки потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , потерпілій ОСОБА_8 матеріальна шкода відшкодована повністю, моральна шкода - частково, за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно, не одружений, з освітою вищою, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат військової служби за призовом під час мобілізації, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувався.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 66 КК України, визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне повне відшкодування заподіяної шкоди потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди потерпілій ОСОБА_8 ; перебування на службі в ЗСУ в складі бойового підрозділу по захисту держави від російської агресії.

Враховуючи в сукупності зазначені вище обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, його позитивних характеристик та усіх обставин кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про можливість застосування при призначенні ОСОБА_6 основного покарання ст. 69 КК України та призначити йому основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Разом з тим, підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ст.ст. 75 та 76 КК України колегія суддів не вбачає.

Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненням ним нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З вироку суду вбачається, що потерпілою ОСОБА_8 заявлений цивільний позов, у якому вона просила стягнути з ОСОБА_6 1 000 000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи цивільний позов в частині моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог закону, які напряму впливають на визначення розміру такої шкоди, належним чином мотивувавши прийняте рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність підстав позову і вини обвинуваченого в спричиненні моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 злочинними діями обвинуваченого внаслідок спричинення її синові смерті в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій, визначений судом першої інстанції, відповідає вимогам закону та узгоджується з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 квітня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди».

Колегія суддів вважає, що стягнута з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілій ОСОБА_8 моральна шкода у розмірі 800 000 грн. є виправданою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що потерпілій ОСОБА_8 завдані немайнові втрати, спричинені моральними стражданнями та пов`язані з втратою рідної людини, а саме сина, вимушеними негативними змінами, які порушили звичний спосіб його життя.

Апеляційний суд вважає, що моральна шкода в розмірі 800 000 грн. відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілої, характер, обставини скоєного злочину.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2023 року зміні в частині призначеного основного покарання.

Керуючись ст. ст. 370-372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2023 року змінити в частині призначеного основного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий, суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3