ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1399/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1225/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2023 року, якою ОСОБА_6 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України продовження строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжнього заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят днів, тобто до 29 вересня 2023 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що не зменшилися та продовжують існувати ризики переховування обвинуваченої від суду та незаконного впливу на свідків, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кількох тяжких корисливих злочинів (ст. 12 КК України), за які передбачене покарання до восьми років позбавлення волі, раніше неодноразово судимий, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, не працевлаштований, що свідчить про відсутність законних джерел отримання доходів, не має зареєстрованого місця проживання, в зв`язку з чим є ризики вчинення інших кримінальних правопорушень, а також він може переховуватися від суду.

Таким чином суд дійшов висновку про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить ухвалу суду щодо нього скасувати, ухвалити нове рішення, яким надати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що стороною обвинувачення ніяких доказів на підтвердження наявності наведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України не надано, а клопотання обґрунтовано лише припущеннями. Така обставина як тяжкість злочину не може бути самостійною підставою для позбавлення особи свободи і має враховуватись при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також посилається на ч.1,2 ст 17 КПК України, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Окрім того вказує, що має постійне місце проживання, позитивно характеризується з місця реєстрації, жодного разу не переховувався від слідства та має бажання вступити до лав ЗСУ.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений положеннями ст. 199 КПК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом було належно досліджено дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий за корисливі злочини проти власності.

Також районним судом при розгляді даного клопотання констатовано існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме ризики перешкоджання обвинуваченим ОСОБА_7 встановленню об`єктивної істині по кримінальному провадженню, можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків

Крім того суд констатував відсутність обставин, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.

Врахував суд і тяжкість кримінальних правопорушень, я в яких обвинувачується ОСОБА_7 , який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відтак, висновок суду про доведеність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованим, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою є неможливим.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Апеляційні доводи обвинуваченого про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки враховуючи встановлені судом ризики, такий більш м`який запобіжний захід не буде запобігати встановленим у справі ризикам.

Належних відомостей про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, сторона захисту не надала.

Посилання обвинуваченого на відсутність у нього бажання впливати на свідків, не приймаються колегією суддів, оскільки таке твердження обвинуваченого не свідчить про неможливість такого впливу, а навпаки, свідчить про те що така можливість у обвинуваченого є, проте станом на день складення апеляційної скарги, у обвинуваченого бажання здійснювати такі дії відсутнє.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2023 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - Судді: