Справа № 196/116/23
№ провадження 1-кп/196/25/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт Царичанка Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000122 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с.Цибульківка Царичанського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, військовозобов`язаного, одруженого, маючого під опікою неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва в ТОВ "Царичанське-Агро", зареєстрованого: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2022 року приблизно о 12 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем CHERY TIGGO 2 номерний знак НОМЕР_2 , в салоні якого перебували пасажири: ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , рухався по дорозі по вул. Автомобільній в с. Івано-Яризівка Дніпровського району Дніпропетровської області в напрямку з с. Бабайківка в смт Царичанка Дніпровського району Дніпропетровської області області.

Під час руху по вищевказаній ділянці дороги водій ОСОБА_4 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку, що складається та координувати свої дії, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінампри відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, в задовільних дорожніх умовах, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля, виїхав межі проїзної частини ліворуч, де здійснив наїзд на бетонну опору ЛЕП №28 та сарай домоволодіння АДРЕСА_3 .

Своїми діями водій ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 2.9, 12.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 2.9 Водію забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або знаходячись під дією наркотичних чи токсичних речовин.

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.»

Порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм

ОСОБА_4 , знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, у вигляді: сумісної тупої травми тіла, закритого перелому в/3 лівої стегнової кістки, закритого вивиху правого стегна, закритого перелому правої плечової кістки зі зміщенням, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран голови, закритого перелому 1,2,9 ребер зліва, 1-го ребра праворуч. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, так як викликали тривалий розлад здоров`я на термін часу, більш як 21 день.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

11 квітня 2023 року у даному кримінальному провадженні №0000122 між потерпілою ОСОБА_6 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_6 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.286-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, при вищевикладених обставинах.

Також сторони узгодили покарання та погодилися на призначення покарання обвинуваченому за ч.1 ст.286-1 КК України на підставі ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3 000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В угоді також передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому і потерпілій та обмеження права на оскарження вироку.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, в обсязі підозри, погодився на застосування до нього узгодженого покарання у разі затвердження угоди та пояснив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди про примирення.

Потерпіла ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні просила затвердити укладену угоду про примирення та призначити узгоджене сторонами покарання. Також потерпіла розуміє, що при затвердженні угоди про примирення вона буде позбавлена можливості вимагати в подальшому притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про примирення затвердити та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене з потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим покарання.

Захисник ОСОБА_5 , в судовому засіданні просив затвердити угоду, та призначити узгоджену міру покарання.

Вирішуючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів. Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував заподіяну шкоду та усунув заподіяну шкоду, що відповідно до ст.66 КК України є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжуть покарання, судом не встановлено.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні пояснила, що їй зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені п.2 ч.1 ст. 473 КПК України.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про примирення відповідають вимогам ст.ст. 469, 471 КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами, визначена в межах санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Суд вирішуючи питання законності застосування положень вимог ст. 69 КК України виходить з наступного.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Також, приймаючи рішення про затвердження угоди про примирення, суд враховує і судову практику щодо угод про примирення.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 31.03.2016 року (справа №5-27кс16), примирення є комплексним міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованим на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину. На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія інтерес.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного)це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права. І під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу, адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Тобто, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Тому, наразі щодо наданої суду угоди про примирення, суд керується не тільки формальними вимогами норм статей 468, 469, 474 КПК України щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а й чітко дотримється їх засадничих принципів. Для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 06.12.2018 року у справі № 756/11661/17.

Зважаючи, що в діях обвинуваченого є кілька обставин, які пом`якшують його покарання, зокрема щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне повне відшкодування потерпілій завданої злочином шкоди та усунення заподіяної шкоди, котрі істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також враховуючи дані про його особу, позитивну характеристику з місця проживання та роботи, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, перебування під його опікою двох неповнолітніх дітей, суд погоджується з пропозицією сторін угоди про примирення щодо застосування до обвинуваченого положень ч.1 ст. 69 КК України та при призначенні покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, яке на думку суду буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

Таким чином, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним правилам призначення покарань передбачених Кримінальним Кодексом України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

Цивільний позов не заявлений.

Витрати, понесені при проведенні по справі судових експертиз, суд згідно ст.118 КПК України відносить до процесуальних витрат та вважає за необхідне стягнути їх з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався та підстав для його обрання суд не вбачає.

Застосований під час досудового слідства арешт майна на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України слід скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 100, 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення, укладену 11 квітня 2023 року між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави витрати, понесені при проведенні:

- судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/104-22/31771-ІТ від 08.12.2022 в сумі 1887 (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) 80 коп.;

- судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/104-22/40157-ІТ від 21.12.2022 року у сумі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 12 коп.;

- судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/104-22/40990-ІТ від 29.12.2022 в сумі 1887 (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) 80 коп.

Скасувати арешт на автомобіль CHERY TIGGO 2, номерний знак НОМЕР_2 ,який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16.08.2018 року, належить ОСОБА_4 , який знаходяться на території ВП № 11 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: вул. Нагорна, 9 смт. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, накладений ухвалою слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2022 року у справі №196/719/22, провадження №1-кс/196/155/2022.

Речові докази:

- автомобіль CHERY TIGGO 2, номерний знак НОМЕР_2 ,який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16.08.2018 року, належить ОСОБА_4 , який передано на зберігання до ВП №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області - повернути власнику (законному володільцю);

- пакет з полімерного матеріалу, опечатаний паперовою биркою, в середині знаходяться скляний флакон та контейнер з полімерного матеріалу, в яких було доставлено біологічні зразки крові та сечі від ОСОБА_4 (після дослідження залишки зразків крові об`ємом 1 мл та сечі об`ємом 16мл), який поміщено на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити;

- дисковий нокопичувач CD-R 0,7 Gb з відеозаписом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_4 - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- дисковий нокопичувач CD-R 0,7 Gb з відеозаписом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

? ? ? ? Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Царичанський районний суд Дніпропетровської протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим виключно з підстав, зазначених в п.1 ч.4 ст.394 КПК України, прокурором - виключно з підстав, зазначених в п.2 ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Суддя: ОСОБА_1