Справа № 308/9492/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/134/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Родніковка Свалявського району Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою незакінченою освітою, інваліда 2 групи, в порядку ст. 89 КК України не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2023 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Зараховано в якості відбутого за цим вироком покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , починаючи з 26.05.2022 до 30.05.2022, виходячи з положень ст.72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснено ОСОБА_5 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід у виді застави у розмірі 124 050 гривень 00 копійок у відношенні ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, разом із зобов`язанням з`являтися за першим викликом до суду залишено без змін.

Після набуття вироком законної сили, заставу в розмірі 124 050 гривень 00 копійок, яка внесена 30.05.2022 ОСОБА_10 за ОСОБА_5 на депозитний рахунок ТУ ДСА України Закарпатській області ухвалено повернути ОСОБА_10 .

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням ухвалено задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 60 000 грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_11 відмовлено.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.07.2022 року /справа №308/6453/22 / - ухвалено скасувати.

Речові докази: - змив на стерильну марлеву серветку з підлоги в санвузлі, який поміщено до паперового конверту Національної поліції України; футболку чорного кольору з написом на ній літерами білого кольору «CAKE PLAY», яка упакована до картонної коробки та опечатана паперовою биркою з пояснювальним написом; майку білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, зовні схожої на кров упакована до картонної коробки та опечатана паперовою биркою з пояснювальним написом; змив на стерильну марлеву серветку речовини бурого кольору, зовні схожої на кров, з підлоги упакованого до паперового конверту Національної поліції України; ніж упакований в паперовий конверт Національної поліції Головного слідчого управління; ганчірку рожевого кольору зі слідами речовини бурого кольору, зовні схожої на кров упаковано до паперового конверту Національної поліції України Головного слідчого управління ухвалено знищити;

- дві рюмки, упаковані до картонної коробки; два стакани до картонної коробки ухвалено повернути ОСОБА_5 ;

- шахову дошку та рюкзак синього кольору ухвалено залишити потерпілому ОСОБА_11 .

Згідно з вироком, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

26 травня 2022 року близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вступив у словесний конфлікт, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з потерпілим ОСОБА_11 , під час якого умисно спричинив останньому тілесні ушкодження за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи у вказаному місці, у зазначений день та час, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, під час малозначного конфлікту, який виник між ним та потерпілим ОСОБА_11 та який спричинив особисту неприязнь, схопив ніж, який знаходився з лівої сторони від нього на столі у кімнаті, та наніс потерпілому ОСОБА_11 удар ножем, який тримав в правій руці, в ділянку верхньої третини лівого передпліччя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді тілесних ушкоджень у вигляді садна на шкірних покривах зовнішньої поверхні верхньої третини лівого передпліччя, синця на шкірних покривах задньо внутрішньої поверхні лівого ліктьового суглобу, які відноситься до легкого тілесного ушкодження. В подальшому цим же ножем, який продовжував тримати в правій руці, наніс ще один удар ОСОБА_11 в ліву половину грудної клітки, чим спричинив одне проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини, посттравматичний лівобічний гемопневматорекс, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми умисними, протиправними діями, які виразились у спричиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок, а кримінальне провадження закрити, цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, запобіжний захід у вигляді застави скасувати та повернути заставу у розмірі 124050 грн. заставодацю ОСОБА_10 .

В обґрунтування апеляційної скарги сторона захисту зазначає, що ОСОБА_5 захищав своє гарантоване Конституцією України право на життя, перебуваючи у безпорадному стані, викликаному хворобою, його дії були спрямовані проти агресії фізично здорового чоловіка, який перебував за місцем його проживання, тому такі вкладаються в межі необхідної оборони та виключають кримінальну карність діяння.

Представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в яких зазначає, що не погоджується з апеляційною скаргою сторони захисту та просить суд залишити вирок без змін в силу вимог п.1 ч.1 ст.407 КПК України, оскільки суд першої інстанції дотримав вимоги матеріального та процесуального права під час розгляду справи та ухвалення вироку.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити,потерпілого ОСОБА_11 , представника ОСОБА_8 , які заперечили доводам апеляційної скарги, прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив отримані у передбаченому КПК України порядку докази в даному кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами.

Як свідчать матеріали кримінального провадження судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого про те, що вирок суду є необґрунтований, оскільки відсутні докази, які б підтверджували факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 даного кримінального правопорушення та його причетність до цього, не ґрунтуються на матеріалах даного кримінального провадження та спростовуються доказами покладеними в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те що він не вчиняв злочину, а в його діях наявна лише самооборона є безпідставними з огляду на наступне.

Вказані доводи були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що з обвинуваченим знаходився у дружніх відносинах біля 10 років, відвідував останнього за місцем його проживання приблизно раз на тиждень, на прохання останнього купляв йому необхідні речі, гроші на які давав ОСОБА_5 . Раніше конфліктів між ними не виникало. 26.05.2022 приблизно о 16 год., попередньо за допомогою засобів телефонного зв`язку домовившись про зустріч, прийшов додому до ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , для гри в шахи. На прохання обвинуваченого сходив в магазин, де придбав горілку, після чого продовжили гру у шахи, під час якої спожили пляшку горілки на двох. При цьому під час гри ОСОБА_5 сидів на дивані, а потерпілий навпроти нього в кріслі, між ними розташований журнальний столик, поряд на столі лежав ніж, довжина леза якого складала приблизно 12-15 см. Під час гри у шахи між ним та обвинуваченим виник словесний конфлікт з приводу гри. Під час цього конфлікту шахи перекинулися, хто саме перекинув шахову дошку не пам`ятає. ОСОБА_12 встав навколішки, приблизно дві хвилини збирав шахи, словесний конфлікт продовжувався. Потерпілий зібрав шахи, склав їх у шахову дошку та поклав в рюкзак, який одягнув на спину, мав намір іти додому. Так як словесний конфлікт продовжувався, з метою припинення такого конфлікту потерпілий першим один раз рукою, стиснутою в кулак, в положенні стоячи, наніс ОСОБА_5 , який знаходився в положенні стоячи, несильний удар в обличчя під око. Можливо, ОСОБА_5 в той момент впав на ліжко, точно не пам`ятає. Після цього ОСОБА_5 , схилившись на пару секунд, взяв ніж, яким саме чином потерпілий не пам`ятає; однією рукою ОСОБА_5 взяв потерпілого за шию, а іншою наніс удари в руку та в спину. Скільки точно було ударів, потерпілий не пам`ятає, під час нанесення йому ударів ОСОБА_12 опір не чинив. Після того, як ОСОБА_5 наніс йому удари ножем, злість обвинуваченого пройшла, конфлікт було вичерпано. Потерпілий пішов до ванної кімнати, переодягнувся в одяг, який йому дав ОСОБА_5 , та пішов додому. Швидку викликала мати потерпілого. Після інциденту ОСОБА_5 дзвонив йому та пропонував 500 доларів США, щоб справа не дійшла до суду, однак за наполяганням матері ОСОБА_12 на цю пропозицію не погодився. Пробачення ОСОБА_5 у нього не просив.

Доказими, надані стороною обвинувачення та стороною захисту щодо висунутого обвинувачення (т.1, а.с. 86- 181).

Показами свідка ОСОБА_13 , яка зазначила, що потерпілий ОСОБА_11 явлється її сином. 26.05.2022 року близько 18 год. 30 хв. поверталась з роботи, їй зателефонував її син ОСОБА_11 та попросив її, щоб вона вийшла йому назустріч. Зустрівшись із сином побачила, що в нього рубашка та штани були в крові. Син пояснив, що його порізали та вирішив піти додому переодягнутись, після вона чого викликала швидку. Лікар який прийшов на виклик після огляду ОСОБА_11 , сказав, що в нього поранені легені, порізана рука. Карета швидкої допомоги забрала сина на операцію. Пояснила, що син після виписки з лікарні сказав їй, що того дня був у ОСОБА_5 , між ними виникла сварка. Після інциденту ОСОБА_5 не звертався до неї та її сина, щоб надати допомогу.

Свідок ОСОБА_14 показала, що працює лікарем швидкої допомоги, стаж роботи складає 20 років. 26.05.2022 поступив виклив «Кісіль. Ножове поранення». Приїхавши на виклик, надала ОСОБА_11 первинну медичну допомогу, госпіталізували останнього до міської кліничної лікарні. В ОСОБА_11 були наявні дві рани, одна на лівому передпліччі, друга (проникаюча рана) в ділянці грудного відділу хребта.

Свідок ОСОБА_10 показала, що обинувачений являється її племіником. 26.05.2022 близько 21 год. приїхала на велосипеді до ОСОБА_5 за місцем його проживання, в той час в квартирі останнього проводилися слідчі дії, а тому до приміщення її не допустили.

В судовому засіданні першої інстанції за ініціативою суду для роз`яснення висновку експерта № 207 був допитаний експерт Ужгородського районного відділення СМЕ ОСОБА_15 , який проводив судово медичну експертизу потерпілого ОСОБА_11 .

Експерт пояснив, що на момент судово медичного обстеження на тілі ОСОБА_11 було виявлено дві рани. Перша рана у вигляді садна на шкірних покривах зовнішньої поверхні верхньої третини лівого передпліччя могла бути утворена лезом ножа, характерна для самооборони. Друга рана - вшита рана в лівій підлопатковій ділянці спини в проекції 9-го міжреберя, спричинена по ударному механізму клинком ножа.

Те, що ці дві рани могли були спричинені одним ударом ножа, який зісковзнув з передпліччя в область спини, вважає малоймовірним, так як садно розташовано на зовнішній поверхні передпліччя.

На запитання сторони захисту відповів, що якщо людина знаходиться в положенні стоячи, то ці дві рани знаходяться по відношенні одна до одної не на одному рівні.

На думку колегії суддів під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому обвинувачений ОСОБА_5 не міг перебувати в стані необхідної оборони виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які захищаються, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

У той же час згідно ч. 3 вказаної норми закону перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію діяння особи, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого як позицію сторони захисту, спрямовану на ухилення від відповідальності за вчинений злочин, а тому дані доводи є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 94 КПК України, а тому посилання сторони захисту про те, що суд належним чином не дослідив докази, а тому безпідставно визнав ОСОБА_5 винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги.

Невизнання вини ОСОБА_5 , колегія суддів розцінює, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Колегія суддів вважає, що по справі зібрано достатньо доказів, які свідчать, що дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлені об`єктивні дані, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, які підтверджують, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Інші апеляційні твердження сторони захисту та обвинуваченого мають формальний характер та вже були предметом розгляду в місцевому суді, у зв`язку із чим, судова колегія апеляційного суду не наводить доводи на їх спростування.

Об`єктивних даних, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення за інших обставин, колегія суддів за матеріалами даного кримінального провадження не встановила і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.

Покарання призначене ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції інкримінованої йому статті. Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання і призначено остаточне покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання у повній мірі відповідає вимогам закону, і таке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а тому така до задоволення не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді