ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1751/23 Справа № 234/3509/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України.

За матеріалами кримінального провадження під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2023 року відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Під час підготовчого судового засідання ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 13 травня 2023 року, включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений порушує питання про скасування ухвали місцевого суду у зв`язку з незаконністю та просить обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування зазначає, що місцевим судом вже тривалий час з 31.03.2022 року по 15.03.2023 року кримінальна справа відносно нього не розглядається, а лише продовжується строк його тримання під вартою в порядку ст.615 КПК України. При цьому, зауважує, що саме кримінальне провадження на розгляді в суді не перебуває, у зв`язку з чим відсутня можливість забезпечити його безпосередню участь як обвинуваченого під час розгляду клопотань про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу не підтверджені жодними доказами, натомість слідчі судді при ухваленні рішення про їх задоволення не звертають уваги на вказані обставини та безпідставно продовжують йому строк запобіжного заходу. Водночас, звертає увагу, що слідчий суддя розглядаючи 19.01.2023 та 15.03.2023 клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу також не звернув уваги на необґрунтованість доводів сторони обвинувачення та не маючи законних підстав для задоволення клопотання, вже ж його задовольнив.

Поміж тим, вказує, що 15.03.2023 під час проведення підготовчого судового засідання суддя ОСОБА_9 пропонував розпочати судове засідання без участі потерпілої, яка з незрозумілих підстав не з`явилася, проте він та сторона захисту категорично заперечували проти цього, так як це суперечить приписам ч.2 ст.314 КПК. Після цього, не реалізувавши свої протизаконні плани суддя ОСОБА_9 почав розгляд клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, що на переконання обвинуваченого свідчить про неповноту судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні та просили обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді особистого зобов`язання, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є особливо тяжким злочином, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а також наявність, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Про існування цих ризиків свідчить як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, який з метою уникнення від відповідальності за вчинене, може переховуватись від суду, так і дані про особу обвинуваченого, який не має сталого заробітку, офіційного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілого, котрі наразі в суді не допитані, а тому неможливо повністю виключити наявність даного ризику, оскільки як вбачається із додатків до обвинувального акту стороною обвинувачення зібрані певні докази по кримінальному провадженню, однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніших етапах судового розгляду справи.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, оскільки інший запобіжний захід, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд даного кримінального провадження по суті ще не розпочато, триває стадія підготовчого розгляду, по справі ще не допитано потерпілих, свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 13 травня 2023 року, включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема особистого зобов`язання, на чому наполягає обвинувачений, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, та відсутність підстав для продовження йому строку тримання під вартою слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 (пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Також слідчий суддя, дотримуючись приписів ч.4 ст.183 КПК, правильно не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 13 травня 2023 року, включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4