ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3868/21 Номер провадження 11-кп/814/1075/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження №0000439 від 27.07.2021 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.07.2022 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, освіта середня, раніше судимого:

12.09.2003 Лубенським міським судом Полтавської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.357 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

07.05.2007 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за чч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання строком на 1 рік;

18.10.2010 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.3 ст.152, ст.69, ч.1 ст.186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

05.11.2015 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.1 ст.286 КК України до 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування основної частини покарання з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.12.2016 іспитовий строк скасовано та направлено в місця позбавлення волі;

12.03.2019 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.1 ст.389, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ч.5 ст.72 КК України по рішенню Полтавського апеляційного суду від 29.10.2019 вирок змінено та засуджено за ч.1 ст.389, ч.1 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, звільненого 29.04.2020, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.286-1 КК України на 2 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Згідно вироку суду, 27 липня 2021 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz-210» державний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухався по вул. Українська у с. Кононівка, Лубенського району, Полтавської області та проїжджаючи повз будинок № 19 допустив неуважність, не впорався з керуванням транспортного засобу, змінив напрямок свого руху праворуч та в подальшому допустив перекидання керованого ним транспортного засобу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пасажирка ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням відломків, який утворився від дії тупого (тупих) предмету (предметів), при ударі об такі, можливо при ДТП у вказаний у постанові строк і по ступеню тяжкості відносять до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши від його відбування з іспитовим строком.

Зазначає, що вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодував завдану шкоду та має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисника та обвинуваченого., які підтримували апеляційну скаргу прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Фактичні обставини по справі та правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються. Не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів виходячи із приписів ч.3 ст.404 КПК України.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочині, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із матеріалів провадження, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким, а за формою вини - необережним, особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин які його обтяжують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання за своїм видом та розміром є справедливим і підстави для призначення більш м`якого покарання відсутні.

Попри те, що колегія суддів не знаходить підстав для призначення меншого строку покарання у виді позбавлення волі, що унеможливлює застосування положень ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим стоком, колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, може дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_7 засуджений за вчинення порушення правил дорожнього руху у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вказана обставина виключає застосування при призначенні йому покарання положень ст. 75 КК України і звільнення від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.07.2022 відносно нього - без змін.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4