Справа № 646/4506/21
№ провадження 1-кп/646/273/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2023 Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 0001464 від 23.11.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольське Зміївського району Харківської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, який є особою з інвалідністю 2 групи, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

22.11.2020 приблизно о 17 год 45 хвил ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Accent» р.н. НОМЕР_1 , рухався по пр. Гагаріна зі сторони вул. Макіївської у напрямку вул. Одеської у м. Харкові. Рухаючись по вказаній дорозі зі швидкістю приблизно 72км/год, тобто з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху у населеному пункті, наближаючись до перехрестя пр. Гагаріна та вул. Зернової у м. Харкові, ОСОБА_3 , будучи завчасно повідомленим про зміну сигналу світлофора шляхом увімкнення та горіння миготливого сигналу на світлофорі, який регулює рух за його напрямком, при подальшому наближенні до зазначеного перехрестя та при зміні сигналу на жовтий, не зупинив керований ним автомобіль перед перехрещуваною проїзною частиною, а саме, перед лінією дорожньої розмітки 1.12. стоп-лінією та, діючи з необережності, продовжив рух, виїхав на перетин проїзних частин пр. Гагаріна та вул. Зернової та почав його перетинати на жовтий сигнал світлофора. Після цього ОСОБА_3 , зманеврував ліворуч, випередив автомобіль, який рухався попереду нього та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді острівця безпеки, із послідуючим наїздом на пішохода ОСОБА_9 , 1931 року народження, який в цей час перетинав проїзджу частину пр. Гагаріна по регульованому пішохідному переходу справа наліво відносно траєкторії руху автомобіля «Hyundai Accent» р.н. НОМЕР_1 . Таким чином, ОСОБА_3 порушив вимоги п.п.8.7.3г та 8.10 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: жовтий сигнал забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; у разі подання світлофором сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62, якщо їх немає- не ближче 10м перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо вони відсутні та в усіх інших випадках- перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень помер. Згідно до висновку експерта №12-17/440-А/20 від 29.01.2021 причиною смерті ОСОБА_9 стала важка сукупна травма із ушкодженням внутрішніх органів та перелом кісток скелету, яка ускладнилася декомпенсованим безповоротнім травматичним шоком та гострим розладом кровообігу.

Потерпілим ОСОБА_10 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 та ПАТ «СК «Країна» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, згідно з яким позивач просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на свою користь суму заподіяної йому моральної шкоди в розмірі 60 000 грн та стягнути з ПАТ«СК «Країна» матеріальну шкоду в розмірі 59 993грн , а також моральну шкоду в сумі 60 000грн.

До початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 в добровільному порядку відшкодував потерпілому в повному обсязі суму заподіяної моральної шкоди, у зв`язку з чим потерпілий подав уточнену позовну заяву, де просив лише стягнути з ПАТ«СК «Країна» матеріальну шкоду в розмірі 59 993грн , а також моральну шкоду в сумі 60 000грн. В частині вимог до ОСОБА_3 потерпілий надав суду заяву про відсутність претензій майнового, морального або іншого характеру ( а.с.224).

Крім того, ОСОБА_3 добровільно відшкодував витрати на стаціонарне лікування потерпілого в розмірі 1 766,41грн, про стягнення яких було заявлено прокурором, у зв`язку з чим прокурор відмовився підтримувати раніше заявлений позов про стягнення таких витрат в інтересах лікувального закладу Харківської міської ради.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердивши правильність викладених вище фактів, пояснивши, як зазначено вище, додав, що визнав всі заявлені до нього претензії щодо відшкодування шкоди та добровільно сплатив відповідне відшкодування, зробив для себе висновки та щиро кається у скоєному.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За згодою сторін, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.

Тому, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують його особу.

Оцінюючи в сукупності досліджені докази, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно довідки ГУНП України в Харківській області обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, одружений, має неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю 2 групи, за місцем попередньої роботи характеризується позитивно, на час вчинення кримінального правопорушення в алкогольному та наркотичному сп`янінні не перебував.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає його щире каяття та визнання вини, добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують його покарання, судом не встановлено.

Крім того, ст.17 Закону України від 23лютого 2006року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також, достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих обставин, данні щодо особи обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину та щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Як вбачається з даних досудової доповіді, складеної органом пробації щодо ОСОБА_3 , встановлено середній рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення та середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства та орган пробації вважає за можливе виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, враховуючи дані щодо особи обвинуваченого, який є інвалідом 2 групи, має на утриманні неповнолітнього сина, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Що стосується вирішення цивільного позову, який завлений в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , суд виходить з положень ст.ст.61,62,127-129 КПК України та судом встановлено наступне. На момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правова відповідальність обвинуваченого була застрахована відповідно до вимог Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у АТ «СК «Країна», страховий поліс № АР 1119228. Відповідно до вказаного закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. При цьому Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 21 вересня 2019 року набрало чинності розпорядження Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розроблене відповідно до подання МТСБУ. Згідно розпорядження, страхові суми за договорами обов?язкового страхування: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, - до 130 тис. грн., за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, - до 260 тис. грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет», мінімальна заробітна плата станом на момент ДТП, а саме на 22.11.2020 року становила 5000,00 грн. Позивачем було заявлено вимогу про компенсацію моральної шкоди в сумі 60000грн з ОСОБА_3 та АТ «СК «Країна» також 60000 грн. Щодо обґрунтування розміру матеріальної шкоди до відповідача АТ «СК «Країна» позивачем вказано: витрати на поховання згідно договору - замовлення про організацію та проведення поховання ОСОБА_9 укладених між ОСОБА_10 та КП «РИТУАЛ» ХМР № 0001988 від 25.11.2020 року - 5 641 гривня, згідно акту від 24.11.2020 року № 001944 ОСОБА_10 на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення під час поховання ОСОБА_9 - 8 937 гривень, згідно акту від 24.11.2020 року № 002379 ОСОБА_10 на перевезення померлого ОСОБА_9 з моргу на кладовище- 2 420 гривень. Таким чином загальні витрати позивача ОСОБА_10 на поховання ОСОБА_9 складають 16 998 ( шістнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень, на спорудження надгробного пам`ятника позивачем було витрачено 42 995 гривень. Ці витрати підтверджено договором, квитанціями до прибуткового ордеру та актом приймання передачі виконаних робіт. Таким чином, на думку позивача, розмір матеріальної шкоди що підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу складають витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у сумі 59 993 грн.

АТ «СК «Країна» було подано відзив на позов, згідно з яким відповідач його вважає безпідставним та необгрунтованим, посилається на те, що ОСОБА_10 не подав своєчасно заяву про виплату страхового відшкодування, відсутні документи, які підтверджують факт настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 , не надано документи, які підтверджують витрати позивача у зв`язку з похованням.

У своїх відповідях на відзив позивач зазначає, що ним було надіслано відповідачу 17.11.2021 заяву про виплату страхового відшкодування, до заяви додані всі необхідні документи на обгрунтування відшкодування.

АТ «СК «Країна» заперечували право позивача на відшкодування шкоди, оскільки таке право належить дружині померлого ОСОБА_12 ; позивачем не надано документів, які підтверджують факт сплати послуг у зв`язку з похованням та виготовленням пам`ятника. Окрім того, позивачем замовлено пам`ятник на двох осіб: ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , яка не є особою, потерпілою внаслідок ДТП. Крім того, документом на підтвердження виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника є Витяг з книги обліку надмогильних споруд, акт виконаних робіт та фото встановленого пам`ятника.

На вказані заперечення позивачем було надано письмові пояснення, згідно до яких позивачем було замовлено подвійний пам`ятник для двох своїх батьків, за додатковим договором від 22.11.2021 було вирахувано роботи, пов`язані з похованням ОСОБА_12 та залишені лише витрати на поховання загиблого батька ОСОБА_9 у сумі 48075,89грн; надання доказів у вигляді копії або витягу з книги обліку надмогильних споруд не передбачено діючим законодавством, надано квитанцію прибуткового касового ордера та фото пам`ятника.

Крім того, згодом відповідачем АТ «СК «Країна» було надано додаткові письмові пояснення, де зазначено про передчасність звернення з цивільним позовом, оскільки розгляд кримінального провадження не завершено та відсутнє судове рішення, що набрало законної сили.

Враховуючи вищенаведене, розглянувши цивільний позов в межах заявлених позовних вимог, дослідивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, оскільки в частині матеріальної шкоди він доведений наданими суду доказами (договір - замовлення про організацію та проведення поховання ОСОБА_9 укладених між ОСОБА_10 та КП «РИТУАЛ» ХМР № 0001988 від 25.11.2020 року; акту від 24.11.2020 року № 001944 ОСОБА_10 на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення під час поховання ОСОБА_9 , акт від 24.11.2020 року № 002379 ОСОБА_10 на перевезення померлого ОСОБА_9 з моргу на кладовище, договір на спорудження пам`ятника з додатковими угодами, квитанціями до прибуткового ордеру та актом приймання передачі виконаних робіт, фото встановленого пам`ятника). Щодо моральної шкоди, померлий ОСОБА_9 був батьком позивача ОСОБА_10 , що підтверджується копіїєю свідоцтва про його народження, його було визнано потерпілим у кримінальному провадженні, у зв`язку із смертю батька пережив безповоротню втрату близької людини, тому вимоги в частині стягнення моральної шкоди є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати у справі на проведення експертних досліджень слід стягнути з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.369,370,371,373,374,376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст.75 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ автомобіль «Hyundai Accent» р.н. НОМЕР_1 , який було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 -залишити в його розпорядженні; 3 лазерні диски з відеофайлами- залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у зв`язку з проведенням автотехнічної та транпортно-трасологічної експертиз, фототехнічної та експертизи матеріалів відео-, звукозапису на загальну суму 19392,41грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 (уточнений) до ПАТ «СК «Країна» задовольнити. Стягнути з ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_10 у зв`язку із скоєнням злочину матеріальну шкоду у сумі 59993грн та моральну шкоду 60000грн.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_3 - з дня отримання його копії.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий : ОСОБА_1