П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 161/2306/22

провадження № 51-2846км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Волинського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, та призначено покарання із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

Вироком Волинського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК. Призначено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК покарання із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна, строк відбування якого ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку у виконання. У решті вирок місцевого суду було залишено без зміни.

Судами попередніх інстанцій ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці придбав з метою збуту, переніс до місця свого проживання та почав зберігати подрібнену речовину рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом.

В подальшому 11 серпня 2021 року в ході проведення працівниками УБН у Волинській області ДБН НП України оперативної закупки ОСОБА_7 через телеграм-канал «THC-15» збув ОСОБА_8 (анкетні дані залегендовані) за 3 000 грн частину канабісу масою 23,9227 г, яку переніс у лісосмугу.

Також ОСОБА_7 того ж дня переніс та приховав (зробив «закладку») ще одну частину канабісу, масою 34,6484 г, яка була виявлена та вилучена працівниками поліції під час огляду місцевості.

Крім того, 11 серпня 2021 року в період часу з 17:39 год по 20:21 год в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 працівниками поліції вилучено решту канабісу масою 0,270 г та 1,4332 г, який знаходився у коробці з сірниками.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка їх подала

У касаційній скарзі захисник стверджує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, а тому просить скасувати вирок апеляційного суду і залишити в силі вирок місцевого суду.

На обґрунтування касаційних вимог захисник вказує про безпідставні висновки апеляційного суду щодо неможливості застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК, а також про неврахування цим судом таких обставин:

- стаття 75 КК не містить заборони на застосування інституту звільнення від відбування покарання щодо осіб, винуватих у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних речовин;

- інкримінований ОСОБА_7 злочин був ним вчинений у зв`язку зі збігом складних життєвих обставин (хвороба та в подальшому смерть батька, психологічний стан брата, який був військовослужбовцем та учасником бойових дій, відсутність роботи у матері, а також той факт, що засуджений був єдиним годувальником у родині);

- посткримінальну поведінку засудженого, який з моменту внесення відомостей до ЄРДР і до ухвалення щодо нього вироку не вчинив жодного нового адміністративного чи кримінального правопорушення, сумлінно виконував умови обраного йому запобіжного заходу, з`являвся за кожним викликом до суду, щиро розкаявся, зобов`язався в подальшому дотримуватися бездоганної поведінки, офіційно працює на ВАТ «Рожищенська меблева фабрика», після введення на території України воєнного стану у зв`язку із військовою агресією рф, ОСОБА_7 вступив до лав ЗСУ задля захисту Батьківщини.

Наголошує, що сукупність вищевказаних обставин, які безпідставно не були враховані апеляційним судом, дають підстави звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.

Позиції учасників судового провадження

Захисник та засуджений просили вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги, вважала вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим і просила залишити його без зміни.

Мотиви суду

Суд заслухав суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірив матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Висновки судів обох інстанцій щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, за обставин, установлених у вироку місцевого суду, ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, у тому числі на показаннях засудженого, який визнав вину у скоєнні інкримінованого йому кримінально караного діяння і стороною захисту не оспорюються.

Що стосується доводів, викладених у касаційній скарзі захисника, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, то вони є необґрунтованими.

За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК. При цьому апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, конкретні обставини його вчинення, наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані, що позитивно характеризують ОСОБА_7 , на яких наголошував захисник у касаційній скарзі, а також те, що інкримінований злочин було вчинено у зв`язку зі збігом складних життєвих обставин.

Колегія суддів звертає увагу, що судами було застосовано положення ст. 69 КК і застосування положень цієї статті ніким із учасників не оскаржено. Тож дані, які характеризують особу ОСОБА_7 та стосуються його життєвих обставин, за яких останній вчинив інкримінований злочин, судами попередніх інстанцій було враховано у повній мірі і саме вони стали підставами для призначення останньому покарання із застосуванням ст. 69 КК, однак у своїй сукупності є недостатніми для застосування до засудженого положень ст. 75 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з твердженнями суду апеляційної інстанції щодо того, що вчинений ОСОБА_7 злочин належить до злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, має високий ступінь суспільної небезпеки, спрямований проти здоров`я населення. Засуджений збув особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс (масою приблизно 60,2743 г) через всесвітню мережу Інтернет з використанням соціальних мереж. З огляду на викладене, підстав для застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням немає.

Ті ж обставини, які просить застосувати захисник як підставу для використання положень ст. 75 КК, вже були застосовані судами у цьому кримінальному провадженні у ході призначення покарання нижче від найнижчої межі, тобто під час застосування положень ст. 69 КК.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про неможливість застосування у цьому кримінальному провадженні положень ст. 75 КК.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали кримінального провадження не містять посилань на порушення судом апеляційної інстанції при розгляді провадження норм матеріального та кримінального процесуального законів, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Отже, оскаржений вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 374, 420 КПК та є вмотивованим.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Вирок Волинського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3