Березівський районний суд Одеської області
10.07.2023
Справа № 494/1822/21
Провадження № 1-кп/494/65/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2023 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області матеріали кримінального провадження № 0000215 від 11.12.2021 щодо обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Сарапул Удмуртської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше не судимого

в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 296 Кримінального кодексу України (далі КК України),-

ВСТАНОВИВ:

10.12.2021, приблизно о 15:00 год., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольному сп`янінні, знаходився на узбіччі автошляху P55, навпроти кафе-бару «Затишок» в с. Вікторівка, Березівського району, Одеської області та, ігноруючи елементарними правилами поведінки, моральності, благопристойності, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, підійшов до ОСОБА_6 та почав ображати його нецензурною лайкою. У подальшому, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю, умисно, протиправно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , завдав один удар кулаком лівої руки в область обличчя, чим спричинив йому легке тілесне ушкодження у вигляду одного синця. Продовжуючи свої протиправні дії, бажаючи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, поводячись зухвало, як прояв зверхнього ставлення до прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_6 та суспільства в цілому, ігноруючи право на приватну власність потерпілого, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ», моделі «217030», реєстраційні номери НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 та діючи з особливою зухвалістю, обома руками відламав ліве та праве дзеркало заднього виду, дверну зовнішню ручку правих задніх дверей вказаного автомобіля та викинув вказані деталі на проїжджу частини автошляху.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 296 КК України.

Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчинені кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті не визнав та надав суду пояснення з приводу даної пригоди. Вважає, що у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, підтримав позицію свого захисника щодо відсутності у його діях складу злочину. Так, ОСОБА_5 вказав, що їхав до с. Вікторівка, попереду їхав обвинувачений та зупинився, щоб випити ліки біля кафе «Затишок». Раніше з потерпілим не був знайомий, проте останній тримав телефон та сміявся. Підійшовши до нього, вдарив лівою рукою в лице. Потім зломав дзеркало праве на Пріорі обвинуваченого, а потерпілий зломав йому дзеркало. Потім зламав ручку на Пріорі та не пам`ятає як ліве зломане було дзеркало. Через деякий час приїхав батько ОСОБА_7 та він стояв біля кафе, він підійшов і вдарив його. Після складання поліцейськими матеріалів, він залишив місце пригоди та поїхав. Обвинувачений зазначив, що в той день в стані алкогольного сп`яніння не перебував, алкогольні напої не вживав. Вказав, що дійсно один раз вдарив ОСОБА_7 , проте останній його спровокував, зламав дзеркала, оскільки йому також пошкодили автомобіль. До поліції щодо пошкодження йому майна або інших неправомірних дій з боку ОСОБА_7 не звертався.

Захисник ОСОБА_4 підтримав позицію свого підзахисного, зокрема що його підзахисний ОСОБА_5 свою вину в інкримінуємому йому кримінальному правопорушення не визнав, надав у судовому засіданні покази щодо обставин цього правопорушення, під час яких зазначив, що жодних хуліганських дій не вчиняв, будь-якого умислу на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось би особливою зухвалістю в нього не було.

Потерпілий у судовому засіданні надав пояснення та вказав, що 10.12.2021 року він їхав до с. Вікторівка, за ним їхав автомобіль обвинуваченого. Приблизно о 15.00 він зупинився в с. Вікторівка Березівського району Одеської області біля кафе «Затишок». Після, особа ОСОБА_5 підійшов до нього та схопив за куртку і вдарив у обличчя. Потім почав ламати дзеркала та ручку двері автомобіля. Після приїхав батько. Через хвилин 20-30 приїхали працівники поліції. Також зазначив, що ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки було чути запах алкоголю.

В обґрунтування доведеності винуватості ОСОБА_5 , орган обвинувачення послався на докази яким обгрунтовується обвинувачення, а саме: заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.12.2021 року ОСОБА_8 (а.с.78); протокол огляду місця події від 10.12.2021 (а.с.79-81); фтознімки до протоколу огляду від 10.12.2021 року (а.с.82-87); висновок експерта №114 від 13.12.2021 року щодо виявлення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 у вигляді одного синця обличчя (а.с.88-89), протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 (а.с.93). Окрім цього надані характеризуючи матеріали відносно обвинуваченого: Вимога УІТ ГУНП в Одеській області до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.90) та довідки з наркологічного кабінету та психіатричного на обліку не перебуває (а.с.91-92).

Також, висновок органу обвинувачення про винуватість ОСОБА_5 за частиною першою статті 296 КК України, ґрунтується на показах свідка ОСОБА_9 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 , пояснив, що 10.12.2021 року він перебував на шино монтажі в с. Вікторівка Березівського району Одеської області, яке розташоване приблизно за 30-40 метрів від кафе-бару «Затишок». Почув перепалку між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які нецензурно висловлювалися в бік один одного. Також зазначив, що підійшовши до них, бачив , як останні штовхались, при цьому бачив як ОСОБА_10 бігав за Скороподум вокруг автомобіля потерпілого, та обома руками ОСОБА_5 відламав ліве та праве дзеркало заднього виду на автомобілі на якому приїхав ОСОБА_6 , після чого викликали поліцейських та приїхали працівники поліції. З зовнішніх ознак ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Надані стороною обвинувачення докази узгоджуються між собою та показами свідка ОСОБА_9 . Досліджені докази в їх сукупності із показаннями свідка не викликають у суду сумніву в їх достовірності.

Об`єктивно з`ясувавши обставини, підтверджені доказами, що досліджені у процесі судового розгляду і оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 доведена повністю і його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Відповідно до вимог ст.337 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України) судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Згідно зі ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально-каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоча хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Для юридичної оцінки діяння за ст.296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у вигляді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Вказаних висновків дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №288/1158/16-к.

Під час допиту потерпілого та обвинуваченого, останні зазначили, що не знали один одного та будь-яких стосунків чи конфліктних ситуації до цього у них не було, посилання ОСОБА_5 на те, що останній лише знайомий з його батьком проте будь-яких конфліктних ситуацій не мав, а тому суд переконаний, що дана обставина не виключає у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Як зазначено вище, обов`язковою умовою хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Такий мотив наявний у обвинуваченого ОСОБА_5 , з огляду на таке.

Так, під час судового розгляду встановлено, що 10.12.2021 року саме ОСОБА_5 підійшовши до ОСОБА_7 (якого раніше не знав), почав ображати його нецензурною лайкою. Приводом, як зазначає обвинувачений стало те, що останній тримав телефон у руках та сміявся.

У подальшому, обвинувачений завдав один удар кулаком лівої руки в область обличчя Скоропуду, чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді одного синця, що підтверджується висновком експерта №114 від 13.12.2021 року та останнім вказано під час судового розгляду. Більш того, незважаючи на прибуття на місце події свідка ОСОБА_11 , який бачив та повідомив, що ОСОБА_5 від якого було чути запах алкоголю, продовжував свої протиправні дії та не реагував на будь-які зауваження, почав ламати дзеркала на автомобілі , якій належить ОСОБА_6 та заспокоївся лише після прибуття поліцейських та батька ОСОБА_6 на місце пригоди.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням його майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч.ч.1-2 ст.22 КПК Укпаїни). Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч. 1ст. 26 КПК України).

Твердження захисника у виступі у судових дебатах щодо відсутності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, повністю спростовуються дослідженими письмовими доказами та показами свідка. Доводи взагалі не підтверджені жодним доказом та фактично зводяться до незгоди захисника із діями органу досудового розслідування та суду.

Версія сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_6 спровокував своїми діями обвинуваченого ОСОБА_5 на нанесення йому удару та пошкодження автомобіля, що виключає склад кримінального правопорушення не знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

Суд зазначає, що стороною захисту, яка, зокрема, була представлена і захисником, належних, допустимих та достатніх доказів на обґрунтування своєї позиції не зібрано та суду не надано, а відтак висунуту стороною захисту версію подій суд розцінює, як спосіб захисту обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом - не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого судом вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_5 заперечував факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, факт його знаходження у алкогольному сп`янінні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 10.12.2021 року, в якому вказується, що останній фактично після даної події, о 16:00 год був зупинений працівниками поліції та встановлено керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушена мова. Хоча останній у даному протоколі і відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, проте суд за своїм внутрішнім переконанням та враховуючи покази свідка ОСОБА_12 дає підстави вважати, що ОСОБА_5 під час даної події 10.12.2021 року о 15:00 год був саме у стані алкогольного сп`яніння.

Так, суд зазначає, що факт перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння хоча і не підтверджений належним доказом оригіналом результату проходження тесту за допомогою газоаналізатора або медичного висновку на стан алкогольного сп`яніння, проте підтверджується іншими вищезазначеними доказами та показами свідка, потерпілого. Також суд зауважує, що факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння може підтверджуватись не лише медичними документами, а й іншими доказами, які були предметом дослідження під час судового розгляду, зокрема і показами потерпілих та свідків, про це неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постановах № 372/2291/16 від 21.11.2019, № 643/20474/15 від 11.02.2020. Крім того, з практики Верховного Суду, зокрема у постанові № 672/1402/17 від 01.12.2021 встановлено, що норми КПК України не передбачають необхідність доказування стану алкогольного сп`яніння певним видом доказів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшує та обтяжує покарання.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, не перебуває на наркологічному чи психіатричному обліку, є пенсіонером, однак, враховуючи ту обставину, що кримінальним правопорушенням завдано шкоди потерпілому, обвинувачений перед ним не вибачився, оскільки вважає, що невинуватий, скоїв кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, доходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе у вигляді арешту строком на три місяці, згідно санкції частини першої статті 296 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме особистості обвинуваченого, і таке покарання зможе досягнути мети, визначеної в ст. 50 КК України, ураховуючи те, що ОСОБА_5 свою винуватість у інкримінованому злочині не визнав.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід - не застосовувався. Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Керуючись статями 7, 100, 124, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк три місяці.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу його фактичного затримання у порядку виконання вироку суду.

Процесуальні витрати та речові докази у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1