Справа № 308/3211/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000511 від 22.11.2022, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця міста Івано-Франківськ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого (зі слів), військовослужбовця НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України, солдата, на посаді молодшого інспектора 2 комендантської групи комендантського відділення НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

21.11.2022 близько 17 год. 30 хв., перебуваючи в залі нарад НОМЕР_1 прикордонного загону за адресою: АДРЕСА_2 , заступником начальника НОМЕР_1 прикордонного загону з персоналу полковником ОСОБА_5 , який є начальником за службовим становищем та за військовим званням відносно військовослужбовця ОСОБА_4 , доведено останньому до виконання письмовий наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону № 857-ОС від 21.11.2022 (виданого на підставі наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.11.2022 №1231-ОС) про виключення солдата ОСОБА_4 з 22.11.2022 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та зарахування у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону та якому необхідно вибути для подальшого проходження служби по НОМЕР_2 прикордонного загону.

Крім цього, на підставі вищевказаного наказу 22.11.2022 начальником НОМЕР_1 прикордонного загону видано солдату ОСОБА_4 припис №335 щодо необхідності вибуття останнього до нового місця несення служби - НОМЕР_2 прикордонного загону з місцем дислокації АДРЕСА_2 та вказано термін прибуття останнього до нового місця служби - 23.11.2022.

Водночас, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, обізнаним із порядком проходження, несення внутрішньої служби, порядком віддання, виконання наказів військовослужбовцями, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 29, 30, 35, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1,17 Закону України «Про оборону України», діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, в умовах правового режиму воєнного стану, 22.11.2022 близько 05:00 год., перебуваючи в залі нарад НОМЕР_1 прикордонного загону за адресою: АДРЕСА_2 , маючи об`єктивну можливість виконати наказ командира, без поважних причин та без законних на те підстав, публічно, у присутності інших військовослужбовців, відкрито відмовився виконати наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону № 857-ОС від 21.11.2022, виданого на підставі наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.11.2022 року № 1231-ОС щодо зарахування солдата ОСОБА_4 у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону та необхідність, у зв`язку з цим, вибути до нового місця несення служби - НОМЕР_2 прикордонного загону з місцем дислокації АДРЕСА_2 , відтак чим вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, непокора, тобто, відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав, вказавши що 31.10.2022 від цієї військової частини відмовився, коли був в Ужгороді, його силою вивезли в Чоп і 21.11.2022 оголосили наказ про переведення. Не вважає себе військовослужбовцем. Вказав про свій вік у 52 роки, який про все говорить, заробив на роботі хворобу і не може отримувати медичну допомогу. 22.11.2022 була відмова прибути у НОМЕР_2 прикордонний загін у АДРЕСА_2 , у той час перебував в м. Ужгород, приїхав ОСОБА_6 і його силою повезли в Чоп ніби для звільнення. Раніше не проходив військову службу, навіть строкову, оскільки у 1986-1990 мали призвати, продовжив вчитись у Львові, тому отримав відстрочку, ще була інша. Прийняли у НОМЕР_1 прикордонний загін, оскільки залишився без власного житла, щоб знімати квартиру потрібна була робота. Поліція привезла на вул. Бородіна і надали роботу, відправили на медичну комісію, медичний стан у серпні 2022 року був задовільний. Погодився на роботу. Не ідентифікує роботу з військовою службою. Прийняли у НОМЕР_1 прикордонний загін, надали форму. Що є військовослужбовцем, не зрозумів. Ще 31.10.2022 офіційно заявив у кабінеті ОСОБА_7 і ОСОБА_6 про відмову, у вульгарній формі говорили. У залі нарад відмовився.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає: АДРЕСА_3 , родом із АДРЕСА_4 , військовослужбовець, полковник, працює заступником начальника у ІНФОРМАЦІЯ_4 , військва частина 1493, відносини з обвинуваченим: керівник - підлеглий. До виконання службових обов`язків приступив 10.11.2022. Готувалася група військовослужбовців до НОМЕР_2 прикордонного загону АДРЕСА_2 . В ході організаційних заходів йому доповіли, що один військовослужбовець висловлює небажання проходити службу. Попередньо у службовому кабінеті обвинуваченому було роз`яснено наслідки у вигляді притягнення до кримінальної відповідальності та про проведення інструктажу увечері, попередив обвинуваченого про необхідність повідомлення свого рішення. Увечері вказаного дня у присутності багатьох людей було проведено інструктаж, доведено наказ і повідомлено, чи є особи, що відмовляються. Тоді ОСОБА_8 повідомив про свою відмову від виконання наказу. В подальшому іншими посадовими особами було все задокументовано та оформлено. Вказав, що є керівником ОСОБА_8 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_3 . Наказ про переведення включав і інших військовослужбовців за наказом голови ІНФОРМАЦІЯ_5 мав свій наказ на вибуття, відрахування. Обставин відмови, що визначені законодавством ОСОБА_8 не було повідомлено, лише особисті образи до держави, життєві обставини, тому такі не були прийняті до уваги.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , народився у м. Караганда, Казахстан, працював довгий час у прикордонній службі, в подальшому звільнився в запас, призваний по мобілізації до НОМЕР_1 прикордонного загону на посаду старшого офіцера штабу, приймає мобілізований персонал. Був свідком як під час доведення наказу ОСОБА_10 відмовився виїжджати з групою 21.11.2022 до ІНФОРМАЦІЯ_7 . За посадовими обов`язками старшого офіцера організації повсякденної діяльності, зокрема, здійснює прийняття особового складу. Підтвердив, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем, приймав даного військовослужбовця, кадри наказом зараховували. Наказ про переведення доводився у залі нарад, де було близько 40-50 чол., зафіксовано навіть на відео. ОСОБА_10 відмовився, вказував підстави - не хотів туди їхати, скаржився на здоров`я. Проходив також обстеження, але документально не підтверджено, інші обставини невідомі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає: АДРЕСА_5 , працює військовослужбовцем у в/ч НОМЕР_3 начальником відділу соціально-гуманітарного забезпечення. 21.11.2022 у приміщенні залу для нарад в/ч НОМЕР_3 НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_8 відмовився від відрядження у Чернігівську область у присутності 50-60 військовослужбовців. ОСОБА_12 було доведено наказ, такий спитав чи згідні, ОСОБА_8 сказав, що відмовляється. Пояснив можливі наслідки невиконання наказу, однак, ОСОБА_8 все одно відмовився. Відділом кадрів було вручено припис на вибуття за наказом начальника ДПС та прикордонного загону. ОСОБА_8 ознайомився і розписався. Опрацювали рапорт про відмову, у якому розписався. Законних підстав невиконання наказу ОСОБА_8 не озвучив, такі невідомі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

На підтвердження події вчинення кримінального правопорушення та винуватості ОСОБА_4 у його вчиненні, стороною обвинувачення надані суду та безпосередньо у судовому засіданні дослідженні наступні докази :

- висновок службового розслідування, проведеного за фактом відкритої відмови виконувати наказ молодшим інспектором прикордонної служби 2 групи комендантського відділення солдатом ОСОБА_13 ;

-наказ про призначення службового розслідування;

-рапорт солдата ОСОБА_4 від 21.11.2022 згідно з якого останній вказує, що він не згідний та відмовляється виконати наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №857 від 21.11.2022 в частині вибуття для подальшого проходження служби на ділянці НОМЕР_2 прикордонного загону, ознайомлений, що за невиконання наказу є кримінальна відповідальність;

-рапорт солдата ОСОБА_4 від 08.08.2022, згідно з якого останній вказав, що з умовами проходження військової служби у Державній прикордонній службі України ознайомлений, та погоджується проходити службу на будь-якій ділянці кордону України, в тому числі і у місцях проведення активних бойових дій;

- витяг з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 09.08.2022 №574-ОС про прийняття на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та зарахування у списки особового складу та на всі види забезпечення рядового ОСОБА_4 у розпорядження начальника загону, який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_9 , присвоєно звання солдата;

- повідомлення про оголошення наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.11.2022 № 1231-ОС про зарахування у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України;

- наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №857-ОС від 21.11.2022 "Про особовий склад";

-припис солдату ОСОБА_4 від 22.11.2022, згідно з яким запропоновано відбути у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону для подальшого проходження служби, термін - 23.11.2022;

- витяг з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 22.11.2022 №860-ОС "Про особовий склад";

- витяг з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 24.11.2022 №864-ОС "Про особовий склад";

-наказ НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про результати службового розслідування №2217-АГ від 30.12.2022;

-службова характеристика солдата ОСОБА_4 від 29.12.2022;

- вимогу УІАП ГУНП в Закарпатській області від 09.01.2023 №12-61-700- вих-23;

- довідка Гарнізонної військово-лікарської комісії Львіського військово-медичного клінічного центру (клінічного госпіталю) (в/ч НОМЕР_4 ) №73 від 17.01.2023 про придатність до військової служби, лист Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері від 11.01.2023 №30.52/02-340Вих-23 про встановлення військово-лікарською комісією ступеня придатності ОСОБА_4 до проходження військової служби.

Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані стороною обвинувачення та отриманні судом в ході розгляду справи в їх сукупності та кожен, зокрема, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що кожен досліджений вище судом доказ є належним, допустимим та достовірним і у своїй сукупності, усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення пред`явленого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_4 .

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів Суд як правило застосує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Заслухавши покази обвинуваченого, який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.402 КК України, не визнав, показання свідків, перевіривши надані стороною обвинувачення докази, оцінюючи кожний досліджений в судовому засіданні доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у відповідності до критерію доведеності вини "поза розумним сумнівом", а заперечення обвинуваченого такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Окрім того, у відповідності до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Отже, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає повністю доведеним висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 4 ст. 402 КК України.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як непокора тобто, відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_4 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, на підставі ч. 1 ст. 65 КК України, суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення кримінального покарання", визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення (проступку) й обставин його вчинення.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Разом з тим, при призначенні покарання судом також враховано ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, що згідно з ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, наразі перебуває на військовій службі, суд приходить до висновку про призначення покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, передбаченої ч.4 ст. 402 КК України.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу винного, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому знаходить підстави для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування щодо нього вимог ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На думку суду, в даному конкретному випадку таке покарання буде пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

При цьому, застосування покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від його відбування із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та встановленням іспитового строку 2 (два) роки, буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення ОСОБА_4 , а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, сприятиме загальній меті та цілям покарання.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази відсутні.

Процесуальних витрат нема.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-376, 395, 532 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1