Справа № 932/7666/23
Провадження № 1-кс/932/3122/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню № 0002056 від 03.11.2022, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, яке обґрунтоване тим, що у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0002056 від 03.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшли матеріали, щодо невстановленої групи осіб, яка шляхом підробки та надання завідомо фіктивних офіційних документів заволоділи об`єктами нерухомості в м. Дніпро.

Додатково встановлено, що 30.11.2022 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 здійснила реєстрацію об?єкту нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна 020), на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 17.10.1986 № 521 «про встановлення права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_6 », яке має явні ознаки підробки.

Вжитими заходами з Управління архівної справи Дніпропетровської міської ради отримано інформацію листом № 7/11-1555 від 25.07.2023, що згідно з описами справ постійного зберігання виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська за 1986 рік рішення виконавчого комітету зазначеної ради від 17.10.1986 № 521 взагалі не існує.

Під час проведення досудового розслідування, відповідно до постанови слідчого від 18.08.2023, згідно ст. 98 КПК України, об?єкт житлової нерухомості - житловий будинок загальною площею 84,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна 020) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002056.

На теперішній час згідно відомостей отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПІТ НОМЕР_1 ).

Слідчий вказує, що у зазначеному кримінальному провадженні існує наявна необхідність в арешті вищезазначеного нерухомого майна, яке визнано речовим доказом, з метою запобігання його пошкодження, знищення, перетворення, відчуження на користь третіх осіб.

Крім того, в разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді заборони розпорядження (відчуження, реалізації) майна та його можливе подальше незаконне відчуження або володіння ним,

позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування по кримінальному провадженню.

Виходячи з викладеного, сторона обвинувачення просить накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості - житловий будинок загальною площею 84,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна 020), на даний час власником значиться ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з метою забезпечення збереження речових доказів, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив його задовольнити повністю.

Власник майна в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення слідчого, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя приходить до такого висновку.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Матеріалами клопотання підтверджується, що СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002056 від 03.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Встановлено, що група осіб на території м. Дніпро шляхом підроблення офіційних документів, незаконно переоформили право власності на нерухомість будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заволодівши таким чином цим майном.

Правова кваліфікація даної події кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п.п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

В судовому засіданні встановлено, що реєстраційних документів на підставі яких оформлено право власності на будинок, ніколи не існувало. Крім того, невстановлені особи намагаються здійснити продаж будинку.

Вирішуючи питання про накладення арешту на домоволодіння, виходжу з того, що це майно має істотне значення для досудового розслідування, оскільки є речовим доказом, може містити на собі відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Отже, приймаючи до уваги, що будинок відповідає критеріям, переліченим у ст. 98 КПК України, є підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту. Також арешт слід накласти з метою збереження цього речового доказу та унеможливлення його протиправного відчуження на користь третіх осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відтак, обмеження користування майном можливе тоді, коли існують ризики того, що власник майна може змінити, приховати, спотворити або знищити речові докази.

Проте заборона користування не може застосовуватись до житлової нерухомості, оскільки це позбавить можливості осіб, які на законній правовій підставі займають приміщення, права проживати у цьому житлі, що рівносильно виселенню та позбавленню житла. Тому до вирішення питання щодо законності набуття права власності на цей будинок, достатнім буде встановлення обмеження відчуження та розпорядження.

Тому клопотання підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 131, 170-173, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню № 0002056 від 03.11.2022, про арешт майна, задовольнити частково.

Накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості - житловий будинок загальною площею 84,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна 020), на даний час власником значиться ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з метою забезпечення збереження речових доказів, шляхом заборони розпорядження та відчуження даного майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору, власнику майна.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ