Справа № 643/5276/23
Провадження № 1-кс/643/779/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2023 Московський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 від розгляду його скарги на бездіяльність службових осіб Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

УСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про відвід судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 від розгляду справи №643/5276/23.

В обґрунтування поданої заяви про відвід заявник зазначає, що останній висловлює недовіру діям судді, вбачає упередженість при розгляді його скарги слідчим суддею ОСОБА_4 , оскільки останній є відповідачем у цивільній справі №643/11813/20, позивачем у справі є ОСОБА_5 .

Заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 передана для розгляду судді ОСОБА_1 .

Заявник у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час та дату розгляду заяви повідомлений належним чином.

Слідчий суддя ОСОБА_4 повідомлений про розгляд заяви про відвід, у судове засідання не прибув, пояснень щодо заяви про відвід не надав.

Розглянувши заяву про відвід, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути мотивованим.

Відповідно до ст.75 КПК України, встановлені обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Так, пунктами 4, 5 ст.75 КПК України визначено, що такими обставинами є: наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді та у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, відображеної, зокрема, в рішеннях у справі "Фей проти Австрії", "Ветштайн проти Швейцарії", "Пуллар проти Сполученого Королівства", "Білуха проти України", наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

В рішеннях у справах "Ветштайн проти Швейцарії" та "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" Європейським судом з прав людини висловлювалась позиція, відповідно до якої при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

В рішеннях у справах "Ветштайн проти Швейцарії" та "Кастілло Альгар проти Іспанії" Європейським судом з прав людини також зазначалось, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

Таким чином, сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та упередженості судді при розгляді справи, а відтак в майбутньому стане причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі та сумніву щодо реалізації права особи на справедливий судовий розгляд.

Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Оцінюючи доводи ОСОБА_3 , викладені в письмовій заяві про відвід, суд приходить до висновку, що вказані доводи як окремо, так і в сукупності, не є такими, що об`єктивно свідчать про наявність необ`єктивності та упередженості судді ОСОБА_4 .

Однак, суд вважає, що з метою недопущення сумнівів у ОСОБА_3 , стороннього спостерігача в неупередженості слідчого судді при розгляді його скарги та забезпечення довіри до судової влади України, заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_4 доцільно задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 75,76,80,81,371,372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 від розгляду його скарги на бездіяльність службових осіб Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, задовольнити.

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань передати до канцелярії Московського районного суду м. Харкова для повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1