Справа № 314/2336/23
Провадження № 1-кп/314/376/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області про продовження строку тримання під вартою, клопотання захисника про заміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч. 3 ст. 185, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 189 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, існують і на теперішній час. Зокрема, ОСОБА_4 , усвідомлюючи ступінь тяжкості злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, і передбаченого за їх вчинення покарання, перебуваючи на свободі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування або суду, що у подальшому унеможливить судовий розгляд кримінального провадження. На наявність вказаного ризики вказує те, що ОСОБА_4 проживав за різними адресами у м. Запоріжжя. Також обвинувачений обізнаний про анкетні дані та місце проживання свідків, які своїми показаннями підтверджують його причетність до вчинення кримінального правопорушення, тому є достатні підстави вважати, що з метою уникнення покарання, обвинувачений може незаконно впливати на свідків, шляхом залякувань або вмовлянь. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, умисно спричиняє шкоду своєї здоров`ю, про що свідчать медичні документи, надані закладами охорони здоров`я та показаннями обвинуваченого. Зокрема, ОСОБА_4 у судовому засіданні при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повідомив, що умисно проковтнув декілька металевих предметів (цвяхів), оскільки не згодний із затриманням та пред`явленою підозрою. Наявність сторонніх предметів в тілі ОСОБА_4 підтверджувалися виписками з лікарні та оглядами лікарів. Так поведінка підозрюваного, на думку прокурора, свідчить про бажання ОСОБА_4 будь-яким способом уникнути як перебування в слідчому ізоляторі, а так і кримінальної відповідальності. До того ж, на теперішній час ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких умисних кримінальних правопорушень, що свідчить про стійку злочинну діяльність та небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку запобіжного заходу, оскільки ризики, зазначені у клопотанні, є недоведеними та необґрунтованими.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтоване тими обставинами, що стороною обвинувачення не обґрунтована необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 . Обвинувачений ОСОБА_4 вже протягом тривалого часу тримається під вартою. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має родину та постійне місце проживання. Жодного конкретного та документального доказу того, що ОСОБА_4 бажає переховуватися, не надано. По справі проведено слідчі дії, під час яких було вилучено всі необхідні речі та майно, допитано потерпілих та свідків. Крім того, батьки ОСОБА_4 мають тяжкі захворювання та потребують догляду і допомоги сина. Враховуючи зазначені обставини, захисник обвинуваченого просить суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий або погодинний домашній арешт.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого.

Суд, розглянувши клопотання прокурора, захисника, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні клопотання прокурора та у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, виходячи з такого.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

У клопотанні прокурор посилається на наявність ризиків передбачених п.п. 1,3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в обґрунтування цих ризиків зазначає, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи ступінь тяжкості злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, і передбаченого за їх вчинення покарання, перебуваючи на свободі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування або суду, що у подальшому унеможливить судовий розгляд кримінального провадження. Також обвинувачений обізнаний про анкетні дані та місце проживання свідків, які своїми показаннями підтверджують його причетність до вчинення кримінального правопорушення, тому є достатні підстави вважати, що з метою уникнення покарання, обвинувачений може незаконно впливати на свідків, шляхом залякувань або вмовлянь. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, умисно спричиняє шкоду своєї здоров`ю, про що свідчать медичні документи, надані закладами охорони здоров`я та показаннями обвинуваченого. До того ж, на теперішній час ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких умисних кримінальних правопорушень, що свідчить про стійку злочинну діяльність та небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Прокурор у клопотанні зазначив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та запобігти вищевказаним ризикам, встановленим ще на стадії досудового розслідування, та які неодноразово вказувалися у раніше поданих клопотаннях.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками сторони обвинувачення.

Так, твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У справі Мамедова проти Росії 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.331КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу або його зміну, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст.178КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Згідно з ч. 3 ст.176КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного засобу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При вирішенні клопотання суд приймає до уваги положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків утримання під вартою» № 4 від 25.04.2003, взяття під варту є найбільш суровим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявних підстав вважати, що інші (менш сурові) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Ризики переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий їх незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, під час досудового розслідування ухвалою суду відносно нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Разом з тим, ОСОБА_4 вже тривалий час утримується під вартою, із жовтня 2015 року, проте кримінальне провадження не розглянуте, винуватість обвинуваченого не доведена. Протягом судового розгляду було допитано потерпілого ОСОБА_7 , інші потерпілі у судові засідання не з`являються та не проявляють інтересу стосовно розгляду кримінального провадження, що спростовує ризик впливу на потерпілих. Крім того, суд враховує те, що ОСОБА_4 має ряд захворювань, що підтверджується копіями медичних довідок, долучених до матеріалів справи, проте, перебуваючи під вартою, не отримує належного медичного лікування, тому перебування ОСОБА_4 під вартою протягом тривалого часу без вироку суду значно погіршує стан його здоров`я.

Суд не приймає доводи прокурора з приводу того, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого, оскільки вважає, що з цього приводу не наведено переконливих доказів, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_4 буде переховуватися від суду або ж вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , його вік, стан здоров`я, а також те, що свідки у даному кримінальному провадженні не допитані, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов до висновку, що для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, достатньо застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши залишати постійне місце проживання.

Керуючись ст. 177, 178, 181, 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч. 3 ст. 185, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 189 КК України, відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло обвинуваченого, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими з приводу кримінального провадження.

Визначити строк дії ухвали тривалістю два місяці до 15 серпня 2023 року.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати відділенню поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області (Запорізька область, смт. Новомиколаївка, вул. Запорізька, 81) для негайного виконання і постановки обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на облік, про що необхідно повідомити суд.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Повний текст ухвали складений та проголошений 16.06.2023 о 15:45 год.

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3

16.06.2023