Справа № 206/1650/23
Провадження № 1-кс/206/137/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2023 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ознайомившись із скаргою (в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України) Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області (попередня назва Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області, змінена на підстав Наказу № Н-120 від 31.03.2023), в особі начальника служби ОСОБА_2 на бездіяльність відповідальних осіб ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2023 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга (в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України) Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області (попередня назва Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області, змінена на підстав Наказу № Н-120 від 31.03.2023), в особі начальника служби ОСОБА_2 на бездіяльність відповідальних осіб ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Ознайомившись із змістом даної скарги слідчий суддя вважає, що скарга підлягає поверненню з таких підстав.

Скарга була подана в зв`язку із тим, що Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області (попередня назва Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області, змінена на підстав Наказу № Н-120 від 31.03.2023) є належним користувачем транспортного засобу Hyundai Accent 1.4, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, який 15.03.2023 працівниками ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було зупинено під керуванням провідного інженера відділу якості технічного контролю та нових технологій Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області ОСОБА_3 . Після чого, без жодних законних обґрунтувань та процесуальних документів, працівникам поліції було вилучено вказаний транспортний засіб та надано водію лише протокол огляду вказаного транспортного засобу. До цього часу жодних додаткових процесуальних документів щодо обґрунтування вилучення транспортного засобу на адресу Служби не надходило та машину не повернуто, що є грубим порушенням прав належного користувача відповідного транспортного засобу. 29.03.2023 Служба звернулась до керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра зі скаргою на неправомірні дії працівників ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області. Проте, 10.04.2023 на електронну адресу служби надійшов лист-відповідь з Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, згідно якого вбачається, що за результатами перевірки в діях уповноважених осіб ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області порушень не встановлено та підстав для реагування не вбачається. Крім того, зазначено, що за вказаною подією відомості до ЄРДР не вносились, оскільки матеріали не містять даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, а вказаний факт зареєстрований ЖЕО № 2674 від 15.03.2023. Також, відсутня інформація щодо звернення прокурора чи слідчого з відповідним клопотанням про арешт вилученого транспортного засобу в рамках іншого кримінального провадження до слідчого судді, а також інформація щодо задоволення такого клопотання. Аналізуючи зміст відповіді наданої заступником керівника Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра, вилучений транспортний засіб на даний час жодними обтяженнями не обмежений та утримується працівниками поліції незаконно. Оскільки відповідь на скаргу надійшла від прокуратури до Служби на електронну адресу 10.04.2023, тому в даному випадку перебіг строку на звернення зі скаргою до слідчого судді на бездіяльність розпочалася саме з моменту отримання копії листа 10.04.2023, а останнім днем подачі скарги є 20.04.2023, тому Служба звернулась з даною скаргою у встановлений законом десятиденний строк на оскарження допущеної бездіяльності. Враховуючи викладене, начальник Служби просив прийняти скаргу до розгляду слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська, у разі пропуску Службою строку, визначеного ч. 1 ст. 304 КПК України, для звернення зі скаргою на бездіяльність слідчого, поновити такий строк та ухвалити рішення, яким зобов`язати посадових осіб ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області негайно повернути представника Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області (попередня назва Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області) безпідставно вилучене майно, а саме автомобіль марки Hyundai Accent 1.4, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Так, главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Дослідивши матеріали скарги та доданих до неї додатків, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, начальник Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області (попередня назва Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області, змінена на підстав Наказу № Н-120 від 31.03.2023), в особі ОСОБА_2 звернувся із скаргою (в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України) на бездіяльність відповідальних осіб ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

З аналізу статей глави 26 КПК України, положень ст. 218 КПК України вбачається, що територіальна підсудність скарг не визначена, однак відповідно до норм чинного КПК України клопотання, заяви, скарги, подані до суду під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Отже, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, зазначене правило слід застосовувати і до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність, щодо яких прямо не визначена кримінальним процесуальним законом.

Тобто за правилом територіальної підсудності скарга на бездіяльністьслідчого подається до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

В той же час, начальник Служби звертається із скаргою на бездіяльність відповідальних осіб ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, що не відноситься в даному випадку до територіальної юрисдикції Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

Таким чином, в порушення п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга не підлягає розгляду в Самарському районному суді м. Дніпропетровська.

Крім того, початок обчислення строку на оскарження залежить від предмета скарги: строк оскарження бездіяльності починає спливати з моменту прийняття рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності.

Отже, при оскарженні бездіяльності, обчислення строку оскарження починається із дня, що наступає після останнього дня, який відведено КПК для вчинення слідчим або прокурором відповідної дії (п. 5 Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2012 №1640/0/4-12 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування»).

Так, відповідно до ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 6 ст. 173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Так, із скарги начальника Служби та копії протоколу огляду місця події вбачається, що транспортний засіб було вилучено 15.03.2023, таким чином, враховуючи положення ст.ст. 169, 171, 173 КПК України, слідчий суддя вважає, що якщо припустити, що скарга була подана на бездіяльність відповідальних осіб ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, то такий строк був розпочатий 17.03.2023.

Однак, ані начальник Служби, ані будь-яка інша уповноважена особа, у встановлений чинним законодавством строк, з відповідною скаргою не звертались.

Щодо звернення 29.03.2023 начальника Служби із скаргою до Лівобережної окружної прокурати міста Дніпра на неправомірні дії працівників ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у безпідставному вилучені транспортного засобу, слідчий суддя вважає необхідним зазначити наступне.

Так, начальник Служби звернувся із такою скаргою лише 29.03.2023, тобто після спливу строку, визначеного КПК України, на вчинення органами досудового розслідування відповідних дій, передбачених у разі тимчасового вилучення майна.

Крім того, начальник Служби звернувся до Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра оскаржуючи дії працівників ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, при цьому жодних відомостей до ЄРДР за ЖЕО № 2674 від 15.03.2023 внесено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КПК України, визначені повноваження прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

Згідно ст. 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення.

Таким чином, враховуючи те, що досудове розслідування розпочате не було, жодних скарг про невнесення відомостей до ЄРДР не надходило, жодних рішень, які б зобов`язали відповідальну особу внести такі відомості також не було, тому не було призначено жодного прокурора, який має повноваження здійснювати процесуальне керівництво в даному випадку.

Крім того, в даному випадку начальник Служби звернувся зі скаргою не на бездіяльність прокурорів Лівобережної окружної прокуратури, а на бездіяльність відповідальних осіб ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, тому слідчий суддя критично ставить до твердження начальника Служби щодо того, що бездіяльність розпочалась саме з моменту отримання копії відповіді від заступника керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра 10.04.2023.

Відповідно до ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Однак, як вбачається з матеріалів долучених до скарги, взагалі відсутнє клопотання про продовження строку для звернення із такою скаргою. Так само й відсутня заява про поновлення такого строку.

Крім того, слідчий суддя ставиться критично до прохальної частини скарги в частині поновлення строку, у разі якщо слідчий суддя встановить, що така скарга подана з його порушенням, оскільки таке зазначення не відповідає вимогам чинного законодавства, яке чітко визначає можливість сторони звернутись із клопотанням/заявою про продовження (поновлення) такого строку, не містить обґрунтування поважності причини пропуску такого строку та, відповідно, його поновлення.

Тому, в даному випадку, слідчий суддя не знайшов підстав для поновлення пропущеного начальником Служби строку на звернення із даною скаргою.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що безпідставне поновлення судами строків є порушенням конвенційних прав та порушенням права на справедливий суд.

Можливість отримати своєчасний судовий захист є головним аспектом реалізації права на доступ до правосуддя. Однак, вказане право не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строків.

Окремо, слідчий суддя вважає необхідним звернути увагу на твердження начальника Служби щодо того, що вилучений транспортний засіб 15.03.2023, а саме: автомобіль марки Hyundai Accent 1.4, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску на даний час жодними обтяженнями не обмежений, оскільки таке твердження не відповідає дійсності.

Так, самим начальником Служби було долучено до скарги лист-відповідь № 82-52-23 від 10.04.2023 заступника керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, відповідно до змісту якого зазначено, що 15.03.2023 зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що 15.03.2023 о 07 год. 48 хв. за адресою: м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, 96 зупинено транспортний засіб Hyundai Accent 1.4, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває у розшуку за рішенням Господарського суду Вінницької області.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень; 10) рішень Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами; 11) рішень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження». заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Враховуючи викладене, отримавши відомості щодо того, що вказаний транспортний засіб перебуває у розшуку за рішенням Господарського суду Вінницької області, ані начальником Служби, ані іншою відповідальною особою, не було вчинено жодних дій для звернення з цього питання до відповідного органу, оскільки в даному випадку транспортний засіб було вилучено не через наявність даних, які б свідчили про кримінальне правопорушення, а через примусове виконання рішення Господарського суду Вінницької області.

До того ж, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді та подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що скарга не підлягає розгляду слідчим суддею в Самарському районному суді м. Дніпропетровська, подана після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України, а також відсутність заяв/клопотань про поновлення (продовження) пропущеного строку, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що скаргу (в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України) Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області (попередня назва Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області, змінена на підстав Наказу № Н-120 від 31.03.2023), в особі начальника служби ОСОБА_2 на бездіяльність відповідальних осіб ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, слід повернути особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 113-117, 220, 303-307, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу (в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України) Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області (попередня назва Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області, змінена на підстав Наказу № Н-120 від 31.03.2023), в особі начальника служби ОСОБА_2 на бездіяльність відповідальних осіб ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - повернути.

Копію ухвали про повернення скарги надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1