Справа № 446/4/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/339/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000142 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02.03.2023 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Борислава Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одруженого, який має на утриманні одну малолітню дочку, працює водієм у ФОП « ОСОБА_8 », раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02.03.2023, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього відповідно до ч.1 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи.

Апелянт просить вирок скасувати в частині призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. В іншій частині вирок залишити без змін.

Апелянт вважає, що зазначений вирок, в частині позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік є незаконним і таким, що підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і фактичним обставинам справи. Свої доводи обґрунтовує наступним.

Злочин скоєний ОСОБА_7 є тяжким, але збитки було відшкодовано і потерпілому ОСОБА_10 в сумі 34000 грн., який подав заяву суду про відсутність претензій так і роботодавцю обвинуваченого ОСОБА_8 - власнику автомобіля, яким керував обвинувачений, у спосіб укладення відповідної угоди про відшкодування завданих збитків на ремонт автомобіля працедавця. Першого листопада 2022 р. укладено договір про розподіл витрат на ремонт автомобіля яким керував обвинувачений у наступний спосіб: затрати роботодавця у розмірі 10 %, затрати обвинуваченого у розмірі 90 %. Загальна орієнтовна вартість автомобіля роботодавця становить приблизно 27000 євро, компенсація 90% вартості становить відповідно 968000 гривень. Також відшкодовано ОСОБА_11 - власнику іншого автомобіля яким керував потерпілий ОСОБА_10 Компенсовано 6500 доларів США, що еквівалентно 238842 гривень.

Таким чином, загальна сумарна вартість понесених затрат обвинуваченим на компенсацію завданих збитків становить приблизно 1 240 842 грн. Це навіть незважаючи на те, що відшкодування збитків повинен мав був здійснювати роботодавець (правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з постановою від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 - щодо суб`єкта відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки).

Тобто у даній справі має місце компенсація збитків більше мільйона гривень, повне визнання вини обвинуваченим, усвідомлення протиправності вчиненого та щире каяття, відсутність будь-яких претензій як з боку учасників ДТП так і власників обох вантажних автомобілів, а також з боку прокурора.

Однак суд першої інстанції, застосовуючи ст. 75 КК України про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання, позбавив обвинуваченого, батька двох дітей та сина хворої матері, єдиного годувальника у сім`ї, через позбавлення прав на водіння транспортних засобів, строком на 1 рік. Суд, позбавивши прав на водіння, залишив без засобів для існування цілу сім`ю, адже обвинувачений є єдиним годувальником.

Апелянт з довірителем просять взяти до уваги Правову позицію Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 08 вересня 2020 року у справі № 640/8605/15-к, щодо призначення більш м`якого покарання за ст. 286 КК України, ніж передбачено законом - у даній справі у кримінальному провадженні при обвинуваченні за ч.3 ст. 286 КК було взагалі застосовано ч. 1 ст. 69 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 жовтня 2022 року о 22 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом технічно справного автопоїзда в складі сідлового тягача - автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Actros 1842 LS» реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа марки «Schmitz» моделі «SCS 24L-1362» реєстраційний номер НОМЕР_2 рухаючись по 503 км + 200 м автодороги сполучення «Київ-Чоп» в межах населеного пункту с. Великосілки Львівського району Львівської області, в напрямку до м. Чоп, всупереч ст.14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, порушив вимоги чинних розділів «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі по тексту - Правила), а саме: грубо порушив вимоги пункту 1.2 Правил, яким визначено, що в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів, пункту 1.5 Правил, яким визначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, підпункту «б» пункту 2.3 Правил, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, пункту 12.1 Правил, яким передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним та вимоги дорожньої розмітки 1.3 (подвійна суцільна лінія) Розділу 34 «Дорожня розмітка», яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома (2 + 1) смугами та цю лінію перетинати забороняється, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, з подальшим виїздом на смугу розгону, що призвело до зіткнення з автопоїздом в складі сідлового тягача - автомобіля марки «Renault» моделі «Premium» реєстраційний номер НОМЕР_3 та напівпричепа марки «Schmitz» моделі «SD 22E» реєстраційний номер НОМЕР_4 , що зупинився на смузі розгону праворуч від смуги руху в напрямку м. Київ, де в цей час на місці водія вказаного автомобіля перебував ОСОБА_10 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді травми тонкої кишки, множинних розривів брижейки тонкої кишки з повним відривом і переривом сегменту тонкої кишки, травматичного шоку 2 ст. гемоперітонеуму, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Заслухавши доповідача, думку захисника- адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора про залишення вироку суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги без задоволення, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7«Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам, які ніким не оскаржувався.

Мотивуючи призначення покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції взяв до уваги, що обвинуваченим було вчиненого суспільно небезпечне діяння, що охоплюється ч.2 ст. 286 КК України, кореспондує умисел винного на порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Відповідно судом враховано, що вказаний склад злочину характеризується змішаною формою вини і хоча особа не бажає настання таких наслідків для потерпілого, проте своїми умисними діями, спрямованими на порушення Правил дорожнього руху, спричиняє такі. А тому, слід взяти до уваги те, що на підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину, вказує факт умисного ігнорування ним встановлених правил керування транспортними засобами.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції виходив з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України врахував тяжкість вчиненого злочину, що згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, враховував наслідки та обставини вчиненого злочину, а також врахував особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину та хвору матір, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психолога та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований. Крім того су першої інстанції врахував дані зазначені у досудовій доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 та врахував встановлений органом пробації низький ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик його небезпеки для суспільства, а також можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італіївід 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону при призначенні покарання.

Так судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання враховано характер допущених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання та праці, раніше не судимий, щиро розкаявся у скоєному, відшкодував завдані злочином збитки.

Покликання апелянта в поданій апеляційній скарзі не спростовують правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відтак апеляційні вимоги захисника обвинуваченого не знайшли підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

На переконання колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання з призначення додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Призначене покарання буде необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, а відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02.03.2023 щодо ОСОБА_7 , , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: