ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/450/23 Номер провадження 11-кп/814/1757/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

засудженої ОСОБА_7 /в режимі відеоконференції/ представника колонії ОСОБА_8 ./в режимі відеоконференції/

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Березна Менського району Чернігівської області, яка зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, не працюючої, заміжньої, з загальною середньою освітою, має на утриманні п`ятеро малолітніх дітей, раніше судимої:

-26.01.2012 року Менським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим терміном на 1 рік;

21.08.2012 року Деснянським районним судом міста Чернігова за ч. 2 ст.185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;

-16.06.2016 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

-08.02.2018 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

-08.05.2018 року Менським районним судом Чернігівської області ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі, 01.08.2018 звільнена від відбування покарання на підставі ст. 83 КК України до досягнення дитиною трирічного віку, 22.06.2021 знята з обліку уповноваженого органу пробації із зарахуванням строку, протягом якого не відбувала покарання,

-засудженої вироком від 21 червня 2022 року Менського районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 поданого в інтересах засудженої ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання з випробуванням як жінки, яка має дітей віком до семи років.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Згідно ухвали суд посилаючись на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судима, 01.08.2018 року була звільнена від відбування покарання на підставі ст. 83 КК України у зв`язку з наявністю на утриманні дитини віком до трьох років, 22.08.2021 року була знята з обліку органом пробації за інший злочин, але вже 08.10.2021 року, тобто через півтора місяці, вчинила новий корисливий злочин, за який відбуває покарання, прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

При цьому суд вказав, що попереднє звільнення від відбуття покарання за умови наявності на утриманні дитини виявилось неефективним, так як через деякий період часу після звільнення ОСОБА_7 знову вчинила корисливий злочин, а сам факт наявності дитини до семи років це умова для подання клопотання, а звільнення від відбування покарання це не обовязов суду, а його право.

Крім того, відмовляючи у задоволенні клопотання, суд вказав, що питання про застосування вимог ст. 79 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, вирішується судом при ухваленні вироку, та не належить до переліку питань, які підлягають вирішенню в порядку виконання вироку, визначеному положеннями ст. 537 КПК України.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Засуджена в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду від 28.02.2023 року та прийняту нову про задоволення клопотання звільнення від відбування покарання з випробуванням жінки, яка має дітей віком до семи років.

Зазначає, що, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд виходив з того, що відсутні пом`якшуючі обставини, що остання раніше не судима.

Зауважує, що ОСОБА_7 є багатодітною матір`ю та має на утриманні п`ятеро малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відносно зазначених дітей ОСОБА_7 батьківських прав не позбавлялась.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджена підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити її в повному обсязі.

Представник колонії просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, вислухавши доводи засудженої на ипідтриманя своєї апеляційної скарги, промову прокурора, який заперечив проти доводів сторони захисту, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженої залишити без задоволення.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно довимог ч.1ст.370КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно достатті 94цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 про звільнення від відбуття покарання дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Частиною 1 статті 79 КК України визначено, що у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітніс¬тю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Як встановлено судом, вироком від 21 червня 2022 року Менського районного суду Чернігівської області ОСОБА_7 засуджена за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

При призначенні покарання засудженій ОСОБА_7 суд врахував відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66, 67 КК України.

Вирішуючи питання про вид покарання ОСОБА_7 , суд виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, взяв до уваги, що санкція частини другої статті 186 КК не передбачає альтернативну міру покарання, та відповідно до статті 65 КК врахував:

1. ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно із статтею 12 КК є тяжким злочином;

2. наслідки та обставини вчиненого кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності);

3. особу винної її вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, наявність на утримання 5 неповнолітніх дітей;

4. наявність постійного місця проживання, формально позитивну характеристику за місцем проживання;

5. відсутність як обставин, що пом`якшують покарання, так і обставин, які його обтяжують;

6. те, що обвинувачена раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів та кримінальне правопорушення вчинила під час не знятої та не погашеної судимості;

7. позицію потерпілої сторони, щодо призначення покарання, яка просила призначити сувору міру покарання;

8. зміст досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, яка надана з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинувачену і в якій зазначено, що існує висока ймовірність вчинення нею повторного кримінального правопорушення; орган пробації вважає, що застосування покарання не пов`язаного з позбавленням волі не зможе зумовити остаточного виправлення ОСОБА_7 та у подальшому може призвести до вчинення нею повторних кримінальних правопорушень.

Звільнення засудженої ОСОБА_7 від покарання, виявилося неефективним, таким, що не утримало її від протиправної поведінки та вчинення нових кримінальних правопорушень під час умовно-дострокового звільнення від покарання.

У таких випадках кримінальний закон вимагає призначення тільки реального покарання, згідно положень ст. 71 КК України, і іспитовий строк, як неефективний, на підставі ст. 79 цього Кодексу, застосовуватися не може, з цих підстав засуджена особа не підлягає звільненню від покарання у порядку виконання вироку суду.

Керуючись ст. ст.376, 81,405,407,419КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 28 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3