КРИВОРІЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/81/20
Провадження № 1-кп/177/92/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі матеріали кримінального провадження№ 0000539 від 18.06.2019 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольська Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, військовозобов`язаного, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України несудимого,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого,

адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , 17.06.2019, приблизно о 05 год. 00 хв., перебував у парковій зоні м. Зеленодольська Апостолівського району Дніпропетровської області, де останній помітив ОСОБА_6 . У вказаному місці, у вказаний час у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_6 .

Далі, ОСОБА_2 , 17.06.2019, приблизно о 05 год. 05 хв., перебуваючи у парковій зоні м. Зеленодольська Апостолівського району Дніпропетровської області, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_6 та з правої кишені його шортів умисно, повторно, із корисливих мотивів, відкрито викрав мобільний телефон «Huawei Y5 2017» IMEI - A: НОМЕР_1 , IMEI - B: НОМЕР_2 , вартістю 2159,40 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_2 за вказаним епізодом суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Окрім того, він же, 17.06.2019, приблизно о 05 год. 55 хв., перебував біля буд. АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме, грошових коштів, які належать ОСОБА_6 , з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 .

Після чого, 17.06.2019, у період часу з 05 год. 55 хв. до 05 год. 57 хв., перебуваючи біля буд. 15 по просп. Незалежності в м. Зеленодольську Апостолівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи PIN-код банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , діючи умисно, повторно, таємно, із корисливих мотивів, викрав грошові кошти в сумі 3000,00 грн, які належать ОСОБА_6 , шляхом проведення операцій зняття грошових коштів з банкомату відділення банку АТ КБ «ПриватБанк», який розташований за вище вказаною адресою, після чого, з місця злочину зник, обернувши викрадене на свою користь.

Дії ОСОБА_2 за вказаним епізодом суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_2 вину визнав, не заперечував обставин, викладених в обвинувальному акті. Надав показання про те, що у визначені в обвинувальному акті час, день та місці, а саме 17.06.2019, близько 05 год. 00 хв., перебував у парковій зоні в м. Зеленодольску, де побачивши потерпілого ОСОБА_6 , який лежав на землі у безпорадному стані, з кишені його шортів, відкрито, викрав мобільний телефон «Huawei» та банківську картку «ПриватБанк», з якої пізніше зняв грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. Вказував, що розкаються у вчиненому, з потерпілим розрахувався у повному обсязі, тому просив суворо не карати та застосувати покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_6 правом на участь у судовому засіданні не скористався, надав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності. Будь-яких претензій до обвинуваченого не має (т.2 а.с.151)

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів в кримінальному провадженні щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що учасники судового проводження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються, суд приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 185 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , є щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд керується ст. 50, ст. 65 КК України та враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином (ч. 2 ст. 185 КК України) та тяжким (ч. 2 ст. 186 КК України), особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, характеризується задовільно за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, утриманців та групи інвалідності не має.

ОСОБА_2 засуджувався вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2023 за ч. 1 ст. 185, ст. 357 КК України (за події, що мали місце 08.01.2019), із застосуванням вимог ст. 70 КК України, до 2 років позбавлення волі та був звільнений від відбування цього покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном 1 рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України (а.п.166-167).

Згідно з ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24.03.2021, ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання у виді 2 років позбавлення волі за вироком суду від 16.09.2019, у зв`язку із закінченням іспитового строку (т.2 а.с.160).

Суд також враховує, що за змістом ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Беручи до уваги наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, тяжкість скоєних злочинів, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, застосувавши положення ч. 1 ст. 70 КК України, а саме, принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Окрім того, оскільки кримінальні правопорушення за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України у вказаному кримінальному провадженні вчинено ОСОБА_2 до ухвалення вироку Апостолівським районним судом Дніпропетровської області від 16.09.2019, при призначенні покарання підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в ч. ч. 1 - 3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За приписами ч. 2 ст. 70 КК України, остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень не є умисним тяжким або особливо тяжким злочином.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України у редакції Закону № 2617-VIII такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до ст. 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Погашення судимості за вчинення кримінального правопорушення за приписами п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України, не виключає застосування правил ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно, погашення судимості на підставі п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України, не звільняє суд від обов`язку виконати приписи ч. 4 ст. 70 цього Кодексу щодо призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень особі, засудженій за попереднім вироком та звільненій від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Зарахування за правилами ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбутого повністю або частково за попереднім вироком, не є негативним наслідком погашення судимості на підставі п. 1 ч. 1 ст. 89 КК.

Відповідна правова позиція викладена у поставної ВС від 02.11.2022 у справі № 234/17282/17.

Беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_2 покарання, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З огляду на те, що обвинувачений вину визнав, щиро розкаявся, у повному обсязі відшкодував потерпілому ОСОБА_7 спричинену шкоду, суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_2 від призначеного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, та у розумінні ст. 50 КК України, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, а також для запобігання вчинення нею нових злочинів.

До обвинуваченого ОСОБА_2 у вказаному кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою згідно з ухвалою слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19.12.2019 (а.п.180-182), строк дії якого на момент надходження кримінального провадження до Криворізького районного суду Дніпропетровської області, сплинув. Клопотання про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_2 не надходили, у зв`язку з чим, судом запобіжний захід до ОСОБА_2 не застосовувався.

Інші заходи забезпечення в даному кримінальному провадженні не застосовувалися.

Цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_2 у вказаному кримінальному провадженні не подавався.

Речові докази та процесуальні витрати у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_2 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_2 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, покаранням за даним вироком у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, поглинути покарання, призначене вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2019 за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі та остаточно визначити до відбуття ОСОБА_2 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_2 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Матеріали кримінального провадження № 0000539 від 18.06.2019 щодо ОСОБА_2 (у 1 томі на 223 аркуша) залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 171/81/20 (провадження № 1-кп/177/92/23).

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: