справа № 535/972/22
провадження № 1-кп/619/81/23
УХВАЛА

17 серпня 2023 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000043 від 20.05.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_5

захисники: - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачені - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Суть питання, що вирішується ухвалою.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимим 13.01.2022 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік та у період іспитового строку повторно вчинив злочин проти власності. Щодо обвинувачених продовжують існувати ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень. При цьому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають міцних соціальних зв`язків, не мають будь-яких офіційних джерел доходу.

Захисники та обвинувачені проти клопотання заперечують, просять змінити запобіжний захід на інший більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Зазначають, що прокурором не надано доказів на підтвердження зазначених ним ризиків.

Заслухавши клопотання прокурора та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі передбачені п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За змістом ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 19.06.2023 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 17.08.2023.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 ст. 177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Разом із тим, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Що стосується обґрунтованої підозри, то в силу положень частини другої статті 42 КПК України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наразі перебувають у статусі обвинувачених, тому судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ними кримінальних правопорушень.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

У обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України: ризик переховування від органу досудового розслідування та суду; ризик впливу на свідків; ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, у обґрунтування ризику переховування обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від суду прокурор посилається на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими за вчинення тяжкого злочину, що може бути само по собі мотивом переховуватись від суду.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть вчинити спроби переховуватися від органів суду, у зв`язку з чим наявність вказаного ризику, на думку суду, є доведеною.

Щодо ризику незаконного впливу обвинуваченими на свідків, як зазначив прокурор, наявність цього ризику обумовлена характером та обставинами вчинення злочину, наявністю свідків, показання яких відкриті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з визначенням їх контактних даних, що дає можливість впливати на їх свідчення.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та ч. 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знають як їх персональні дані, так і зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування.

Оскільки допит свідків на стадії судового розгляду здійснено не в поному обсязі, указане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу обвинувачених на них з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати щодо обвинуваченого.

Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень прокурором зазначено, що характер, тяжкість вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення дають підстави вважати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність, враховуючи, що вони не мають постійних джерел доходу для існування, вчинили умисний корисливий злочин, є особами раніше неодноразово судимими і, перебуваючи на свободі, можуть продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Оскільки ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні злочинів, вчинених в період іспитового строку, визначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 13.01.2022, ОСОБА_4 раніше судимий, обвинувачуються у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, отже виправдовують продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До того ж, фактичні обставини інкримінованого останнім тяжкого злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинувачених вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

Суд не вбачає можливості застосування до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки інші запобіжні заходи не здатні в повній мірі запобігти зазначеним ризикам, тому клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

За змістом ч. 2 ст. 331 КПК України суд продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 4 ст. 115 КПК України передбачено, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця.

Враховуючи, що ухвала постановляється 17 серпня 2023 року, то дія запобіжного заходу продовжується до відповідного числа останнього місяця, тобто 17 жовтня 2023 року.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 194, 197, 199, 392 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 17 жовтня 2023 року.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 17 жовтня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а обвинуваченими у той же строк, з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1