У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровськ Луганської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000004.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

обвинувачений - ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2023 року відносно ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12.09.2023 р. (включно).

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або згідно ст. 616 КПК України змінити на мобілізацію до лав ЗСУ.

Узагальнені доводи апелянтів.

Захисник ОСОБА_6 вважає, що слідчий суддя виніс необґрунтоване, незаконне рішення всупереч законним правам та інтересам обвинуваченого, оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований без урахування того, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, утримує двох неповнолітніх дітей, перебуває у дружніх стосунках з потерпілою, до затримання працював у церкві та розводив продукти харчування і воду в м. Одеса.

Крім того, судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено підстави для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, зокрема прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК не доведено того, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_5 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що з січня місяця до нього застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, в період якого він з`являвся до відділу поліції за повістками, які згодом перестали надходити до нього. Перебуваючи за місцем мешкання, про яке повідомив працівникам відділу поліції № 8 смт. Березанки чекав суду, та працював волонтером на базі Володимирського собору м. Одеси, крім того надав поліції свої контакті номери телефону для зв`язку. Проте, у травні місяці його оголошено у розшук, а через кілька днів співробітники поліції приїжджають до нього за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи це тим, що він переховується.

Крім того, обвинувачений зазначає, що має дружину, яка перебуває за кордоном, як біженка та малолітніх дітей, яким допомагав з першого дня війни, проходив військову службу, має військову спеціальність.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Березанського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357КК України.

Під час судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені двох кримінальних правопорушень, одне з яких є корисливим та тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, продовження строку дії запобіжного заходу забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, відсутність у обвинуваченого офіційного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків, у тому числі постійного місця роботи, постійного місця мешкання, оскільки за зареєстрованою адресою обвинувачений не проживав, наявність у нього непогашеної судимості, факт розшуку обвинуваченого, суд дійшов висновку, що зазначені у клопотанні ризики переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились, тому застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення, або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказаних вимог закону та норм міжнародного права судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та вчинення нового кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, за які реально відбував покарання, під час досудового розслідування перебував у розшуку, не має міцних соціальних зв`язків в Україні. Судове провадження на даний час перебуває на початковій стадії розгляду.

Наведені обставини, у своїй сукупності, дають підстави вважати, що існують реальні ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або вчинити нові кримінальні правопорушення, тобто ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, тому доводи захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними.

Перевіривши мотиви прийнятого судового рішення, апеляційний суд установив, що при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу, конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, вимоги закону та існуючу практику Європейського Суду з прав людини.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16.05.2013 р., яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він безпідставно перебував у розшуку, оскільки від досудового слідства та суду не переховувався, і слідству було відоме його місцезнаходження, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 постановою слідчого від 02.03.2023 р. оголошений у розшук та 10.05.2023 р. - затриманий.

10.05.2023 р. ухвалою слідчого судді Березанського районного суду Миколаївської області відносно ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з якої вбачається, що ОСОБА_5 за місцем вказаного ним у своїх процесуальних документах фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 - не перебуває, при цьому на виклики слідчого не з`являється. Під час судового розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, як ОСОБА_5 , так і його захисник будь-яких даних про незаконне затримання останнього не заявляли, і, про те, що останній мешкав в АДРЕСА_1 , про що начебто було відомо слідчому - не повідомляли.

Отже, в цій частині, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 є надуманими.

Доводи обвинуваченого про те, що він має певні соціальні зв`язки не тільки не спростовують висновків суду про можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України, а й не є підставами для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, при цьому, обвинувачений не заперечує того, що його дружина та малолітні діти, на даний час, перебувають за кордоном.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під вартою, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 не має, ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3