Номер провадження: 11-кп/813/1692/23
Справа № 522/9910/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2023 року, у кримінальному провадженні №0000763, внесеному до ЄРДР 01.04.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троїцьке Любашівського району, Одеської області, громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 визначено не застосовувати.

Цивільний позов ПАТ «Укртелеком» в особі Одеської філії ПАТ «Укртелеком» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Одеської філії ПАТ «Укртелеком» матеріальні збитки, завдані внаслідок вчинення злочину в розмірі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції 31.03.2019 року у ОСОБА_7 , який в нічний час перебував на перехресті вулиць Дідрихсона та Мечникова в місті Одесі, виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме кабелю з кабельної каналізації.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 31.03.2019 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 підійшов до люку кабельної каналізації, розташованого біля будинку № 3 по вулиці Дідрихсона в місті Одесі, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії залишаться непомітними, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи ніж, викрав з кабельної каналізації кабель марки ТПП 100/2/0,4, загальною довжиною 80 метрів, яке належить ПАТ «Укртелеком».

Таємно викравши майно ПАТ «Укртелеком», ОСОБА_7 покинув місце скоєного ним кримінального правопорушення, завдавши при цьому ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на загальну суму 2 250 гривень 56 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, та звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч.1 ст. 185 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Посилаючись на те, що кримінальне правопорушеня, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, вчинене ОСОБА_7 31.03.2019 року. На час розгляду вищевказаного кримінального провадження районним судом, передбачений ст.49 КК України трирічний строк давності притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за вчинення вказаного проступку сплинув 31.03.2022 року. За таких обставин суд першої інстанції повинен був ухвалити рішення про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання за правилами ч. 5 ст. 74 КК України, однак суд на це уваги не звернув, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

До початку судового розгляду апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 , звернувся до апеляційного суду з клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, зазначив що наслідки йому відомі.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував проти задоволення клопотання, та просила вирок скасувати, провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49 ККК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальний проступок було вчинено, тобто згідно матеріалів справи кримінального провадження 31.03.2019 року та зазначена обставина сторонами не заперечується.

Водночас, на час розгляду 06.06.2023 кримінального провадження Приморським районним судом м. Одеси, передбачений диференційований трирічний строк давності притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України сплинув, ще 31.03.2022 року.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений за вчинення нового злочину чи ухилявся від органу досудового розслідування чи суду.

З огляду на наведене, з моменту вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, минуло більше трьох років. Обставини, передбачені ч. 2, 3 ст. 49 КК України, за наявності яких перебіг давності зупиняється, або переривається, апеляційним судом не встановлено.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Слід зазначити, що у постанові від 26 березня 2020 року (справа №730/67/16-к, провадження №51-6463км19) колегією суддів ККС зроблено висновок про те, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, навіть за невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, проте наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Щодо заявленого цивільного позову ПАТ «Укртелеком» в особі Одеської філії ПАТ «Укртелеком», пред`явлений до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, який було заявлено у даному кримінальному проваджені, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілих та цивільного позивача можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_7 закрито з нереабілітуючих підставах, потерпіла сторона та цивільний позивач має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року (справа №192/3301/16-к), від 15 січня 2019 року (справа № 185/442/16-к), від 15 травня 2019 року (справа №617/609/15-к) та від 19 листопада 2019 року (справа №345/2618/16-к).

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 417, п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню, обвинувачений- звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а дане кримінальне провадження - закриттю.

Також, відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання щодо долі речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

У зв`язку зі скасуванням вироку та закриття кримінального провадження на підставі вимог ч. 1 ст. 49 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України - задовольнити.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2023 року, у кримінальному провадженні №0000763, внесеному до ЄРДР 01.04.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, - скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000763, внесене до ЄРДР 01.04.2019 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільні позови ПАТ «Укртелеком» в особі Одеської філії ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, - залишити без розгляду.

Речові докази: кабель зв`язку марки ТПП 100х2х0,4 довжиною приблизно 80 м. вважати повернутим за належністю представнику потерпілого; мішок білого кольору, ніж, рукавиці, викрутку знищити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4