Справа № 195/886/22
Провадження № 1-і/333/94/23
УХВАЛА

Іменем України

14 липня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000445 від 14 квітня 201 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду міста Запоріжжя надійшло клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13 квітня 2021 року, приблизно о 20 годин, знаходячись в приміщені будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті, умисно наніс не менше чотирьох ударів ножем в область задньої поверхні рудної клітини та один удар вказаним ножем, в ділянку шиї ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді:

- дві рани задньої поверхні грудної клітки зліва в ділянці лопатки, що не проникали у плевральну порожнину, рана задньої поверхні шиї, які лікувалися хірургічно, та згідно висновку СМЕ № 175, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- одиночне поранення задньої поверхні грудної клітки зліва (з локалізацією шкірної рани на рівні 6-7 ребер по при хребетній лінії), що проникло до лівої плевральної порожнини з ушкодженням нижньої частки лівої легені та розвитком лівобічного гемотораксу (200 мл рідкої крові у лівій плевральній порожнині), одиночне поранення задньої поверхні грудної клітки зліва (з локалізацією шкірної рани на рівні 9-го міжреберного проміжку по лопатковій лінії), що проникало до правої плевральної порожнини з розвитком малого правобічного гемотораксу (10 мл рідкої крові у плевральній порожнині), які згідно висновку СМЕ № 175, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, однак ОСОБА_5 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для вбивства ОСОБА_6 , так як його дії були припинені свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а потерпілому було надано своєчасну медичну допомогу.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив незакінчений замах на вбивство, а саме умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. З ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

16.04.2021 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2023 року продовжено строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою до 16.07.2023 року (включно).

Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.09.2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Наразі термін запобіжного заходу спливає, а тому сторона обвинувачення вважає за необхідне звернутися до суду з таким клопотанням посилаючись на наступне.

Обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років, враховуючи наведені обставини, вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний/обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Вважає, що даний запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого:

- особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання підозрюваним/обвинуваченим обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні. Відсутність таких осіб, а також достатнього рівня доходів унеможливлює також застосування відносно обвинуваченого запобіжних заходів у вигляді особистої поруки;

- запобіжний захід у вигляді застави судом може не встановлюватися щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, що вважаю, унеможливлює застосування відносно підозрюваного/обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, при цьому, прошу суд врахувати відомості, які вказують на фактичну неможливість проживання обвинуваченого за місцем його теперішнього проживання та реєстрації, з метою запобігання встановленим ризикам.

Викладене свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, при застосуванні/продовженні до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, вказав, що його незаконно утримують значний час під вартою, судовий розгляд кримінального провадження не відбувається, у зв`язку з чим просив скасувати запобіжний захід відносно нього.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечувала, підтримала позицію обвинуваченого.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов наступного.

За положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

До обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді триманні під вартою, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами, доданими до клопотання, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, суд вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, виходячи з того, що останньому відомі прізвища свідків, їх місце проживання.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо у судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки судовий розгляд, зі слів прокурора, ще не завершено, свідки в судовому засіданні ще не допитані, то залишається існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, який, на переконання суду, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

Те, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, свідчить про можливість останнього, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги наявність трьох ризиків, а також відсутність будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його тримання під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням положень ст. 315 КПК України.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_5 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 187, 199, 331, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному проваджені № №0000445 від 14 квітня 201 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11 вересня 2023 року (включно).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали надіслати обвинуваченому, адвокату для відома та начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд міста Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 липня 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1