ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7994/22 Номер провадження 11-кп/814/2181/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у порядку, передбаченому ст.422-1 КПК України, в м. Полтава об`єднані кримінальні провадження №0000884 та №0000366 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 22 червня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою під час судового розгляду об`єднаних кримінальних проваджень №0000884 та №0000366 стосовно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 та ч.4 ст.186 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, до 20 серпня 2023 року та визначено розмір застави - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107360 грн.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд встановив відсутність даних, що дозволяють скасувати тримання під вартою та прийняв до уваги обставини, які свідчать, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

При цьому зазначає про відсутність доказів щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого.

Вказує, що судом не встановлено конкретних обставин, які б свідчили про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Наголошує, що намірів переховуватися від суду в обвинуваченого не має, оскільки він зацікавлений у доведенні своєї невинуватості та не вчиняє дій, спрямованих на незаконний вплив на потерпілих чи свідків або перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню.

Стверджує, що домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод та може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Зауважує, що сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, позитивно характеризується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Приписами ст.422-1 КПК України визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України) при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою, чи не допущено безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, суд оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197 і 199 КПК України.

Належним чином врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні повторно, в умовах воєнного стану, умисних тяжких злочинів проти власності, а також, повторно, умисного нетяжкого злочину за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, суд обґрунтовано звернув увагу на можливе покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим.

Також, суд взяв до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, дані про його особу, сімейний і майновий стан.

При цьому, апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_8 під варту не змінилися обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Так, місцевий суд правильно вказав про наявність ризику переховування ОСОБА_8 від суду з огляду на тяжкість покарання, що передбачена санкціями інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Висновки суду про відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків підтверджуються даними про особу обвинуваченого, який сім`ї та дітей не має, не працює, а отже не має офіційного джерела доходів.

Крім того, на думку колегії суддів, місцевий суд правильно вказав про наявність ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, був звільнений від відбування покарання з випробуванням, проте на шлях виправлення не став та обвинувачується у вчиненні нових умисних корисливих кримінальних правопорушень в період іспитового строку.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що тяжкість покарання, що загрожує підзахисному у разі визнання його винуватим не доводить наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є непереконливими.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.178 КПК України при вирішення питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

При цьому, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення кримінальних правопорушень.

Таким чином, дані про особу ОСОБА_8 в сукупності з обсягом пред`явленого обвинувачення та характером інкримінованих кримінальних правопорушень свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали провадження та апеляційна скарга захисника не містять об`єктивних даних про неможливість тримання обвинуваченого під вартою з огляду на стан його здоров`я.

З огляду на наведене, висновки суду про продовження тримання під вартою ОСОБА_8 ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Визначений судом першої інстанції розмір застави є таким, що відповідає вимогам ч.5 ст.182 КПК України, ураховує конкретні обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає дозадоволення.

Керуючись статтями 418 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 22 червня 2023 року в об`єднаних кримінальних провадженнях №0000884 та №0000366 щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4