ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/60/23 Справа № 691/7/22 Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою начальника Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23 серпня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року ухвалено виконувати самостійно

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 25 грудня 2021 року близько 02 год. 00 хв., перебуваючи поряд з приміщенням кафе-бару «Арена», яке розташоване по вул. Г. Чорнобиля у м. Городище Черкаська область, в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_9 , умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, долонею правої руки, наніс їй один удар в область лівої частини обличчя. У подальшому схопивши ОСОБА_9 обома руками за одяг, потягнув її на себе, внаслідок чого упав на спину, а ОСОБА_9 опинилась зверху над ОСОБА_7 . Після чого він, продовжуючи умисні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , вкусив її за великий палець правої руки, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді ран проксимальної фаланги 1 пальця правої кисті та садна міжфалангового суглобу 1 пальця правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вищевказаний вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 100 годин громадських робіт; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021року, призначити остаточне покарання у виді 100 годин громадських робіт та штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, згідно з ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Прокурор, спираючись на відомості про особу обвинуваченого, вказує, що той раніше судимий вироком Городищенського районного суду Черкаської області від16 лютого 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на ч. 1 ст. 71 КК щодо визначення остаточного покарання за сукупністю вироків, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин.

Також апелянт зауважив, що згідно з положенням ч. 3 ст. 72 КК основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

На переконання прокурора, положення ч. 3 ст. 72 КК не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Однак, суд першої інстанції, на думку прокурора, зазначені вимоги кримінального та кримінального процесуального закону не врахував та ухвалив вирок із недотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність.

При призначенні покарання судом залишено поза увагою той факт, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у період невідбутого покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року.

З цього приводу приводить сталу правову позицію касаційного суду, викладену в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021року у справі № 243/7758/20, а також інших постановах касаційного суду.

У зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, на думку апелянта, покарання, призначене ОСОБА_7 , не відповідає ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- обвинувачений, який просив його суворо не карати;

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора та обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК.

В апеляційній скарзі прокурор просить пом`якшити покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому за ч. 1 ст. 125 КК у виді громадських робіт до 100 годин.

Разом з тим апелянт не приводить будь-яких доводів щодо необхідності призначення більш м`якого покарання за цим законом України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою.

При цьому доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ч.ч. 1, 4 ст. 71 КК України є слушними.

З даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він раніше судимий вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Призначене покарання у виді штрафу ОСОБА_7 на час вчинення кримінального правопорушення та ухвалення вироку судом першої інстанції не сплатив, тобто цей вид покарання не відбув, а відтак у випадку вчинення нового кримінального правопорушення в період невідбутого строку покарання суду належить застосовувати положення ст. 71 КК України.

Проте при призначенні покарання судом залишено поза увагою той факт, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у період невідбутого покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року.

Таким чином, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повинен застосувати положення ст. 71 КК України та одночасно застосувати вимоги ч. 3 ст. 72 КК України.

Натомість суд, ухвалюючи вирок, призначив покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, не врахував вимоги ст. 71 КК України про необхідність призначення остаточного покарання за сукупністю вироків.

Тому остаточне покарання, коли обвинувачений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з положень ч. 3 ст. 72 КК основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, положення ч. 3 ст. 72 КК не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування.

Утім суд першої інстанції вказаних норм закону України про кримінальну відповідальність не застосував, не призначив остаточне покарання з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, 420 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу начальника Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23 серпня 2022 рокущодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК покарання, призначене судом першої інстанції, у виді у виді громадських робіт на строк 120 годин.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2021року, остаточно призначити покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин та штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3