Дата документу 10.08.2023 Справа № 333/3203/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/3203/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/273/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має вищу освіту, працює на посаді провідного спеціаліста в СГ «ТАС», заміжня, на утриманні малолітніх не має, яка зареєстрована та фактично проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

Потерпіла ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргоюна ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 липня 2020 року, якоюклопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження та звільнення її від кримінальної відповідальності - задоволено.

Звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України - закрито.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 - залишено без розгляду.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі потерпіла проситьоскаржувану ухвалу суду скасувати та призначити новийрозгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції постановлено незаконну ухвалу про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки, як вважає потерпіла, строк давності по вчиненому ОСОБА_6 , кримінальному правопорушенню за ч.1 ст.286 КК України, відповідно до ч.4 ст.12 КК України та п.3 ч.1 ст.49 КК України, становить не три, а п`ять років і закінчується 29 травня 2022 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої обвинувачена ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що відповідно до обвинувального акту, злочин було вчинено 28 травня 2017 року, тому з дня вчинення злочину закінчився трирічний строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України. Також, вважає, що її було звільнено від відповідальності на підставі такихобставин:було клопотання про звільнення від відповідальності; з моменту вчинення злочину минуло більше 3-х років,обвинувачена не ухилялась від проведення досудового слідства або суду; вчинено злочин невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у видіпозбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з ухвалою суду, 28 травня 2017 року, приблизно о 19 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «3A3-LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух посередні проїжджої частині вул. Автозаводської зі сторони вул. Барикадної в напрямку вул.Новокузнецької в м.Запоріжжі, зі швидкістю більше ніж 60 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті.

В цей час, попереду, у попутному з водієм ОСОБА_6 напрямку, праворуч від автомобіля «3A3-LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух велосипедист ОСОБА_8 , яка в районі буд.№30, діючи в порушення вимог пп. 10.1, 10.3 ПДР України, змінила напрямок свого руху вліво, тим самим почала рухатись в напрямку смуги руху вищевказаного транспортного засобу.

Водій ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог Правил безпеки дорожнього руху, здійснюючи рух з перевищенням максимально дозволеної на даній ділянці проїжджої частини швидкості руху більше ніж - 60 км/год., своєчасних заходів до зменшення швидкості свого руху не застосувала, внаслідок чого передньою частиною кузова допустила наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 .

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушила вимоги п. 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України .N21306 від 10 жовтня 2001 року, відповідно до яких:

-п.12.4.: «В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.»;

-п. 12.9.: «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "і" пункту 30.3 цих Правил;

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 12.4, 12 б) Правил дорожнього руху України, згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 9-273 від 30 травня 2019 року та висновком комплексної судової відеотехнічної та автотехнічної експертизи №19/12-1/273/274-СЕ/18 від 04 квітня 2019 року, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, велосипедист ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, з якими була доставлена до КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя».

Згідно з висновком судової медичної експертизи № 1618-мд від 23 червня 2017 року, закритий осколковий перелом тіла лівої лопатки зі зміщенням фрагментів, набряк в області надпліччя, лопатки у ОСОБА_8 кваліфікуються в сукупності як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.

Закритий перелом 4-го ребра по середньо-пахвовій лінії зліва, садна на тулубі кваліфікуються в сукупності як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.

Закритий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків з пошкодженням дистального між гомілкового синдесмозу, садна кінцівок у ОСОБА_8 кваліфікуються в сукупності як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.

Струс головного мозку у ОСОБА_8 кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли виникнути в результаті ударів виступаючими частинами рухомого автомобіля з подальшим падінням на дорожнє покриття.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В судовому засіданні від обвинуваченої ОСОБА_6 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор та захисник обвинуваченої не заперечували проти закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_6 у зв`язку із закінченням строків давності.

У призначені чисельні судові засідання суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 жодного разу не з`явилась. Повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою її постійного проживання, зазначеною в самій апеляційній скарзі, розміщення оголошення на офіційному сайті Запорізького апеляційного суду. Всі направлені судом повідомлення повернулися без вручення. З матеріалів кримінального провадження убачається, що аналогічна ситуація мала місце і в суді першої інстанції. Також, згідно з матеріалами провадження, потерпілій секретарем судового засідання апеляційного суду направлялись відповідні смс - повідомлення та здійснювались спроби повідомити потерпілу в телефонному режимі за номером телефону, вказаному потерпілою в апеляційній скарзі. Остання спочатку брала слухавку та повідомляла, що вона бажає брати участь у апеляційному розгляді справи, однак перебуває за кордоном, просила відкласти апеляційний розгляд. В подальшому, згідно з довідками секретаря судового засідання та помічника судді, потерпіла після того, як їй повідомлялось, що телефонують з Запорізького апеляційного суду, вказувала, що їй погано чутно, а в подальшому скасовувала дзвінки та на послідуючі виклики вже не відповідала, після чого заблокувала номер секретаря судового засідання. Після цього зв`язок з абонентом ( ОСОБА_8 ) був відсутній.

Згідно з інформацією з Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону ОСОБА_8 , зафіксовано виїзд останньої за межі України 25 березня 2022 року, в`їзд на територію України 24 жовтня 2022 року, знову виїзд за межі України - 03 листопада 2022 року, в`їзд на територію України - 29 травня 2023 року.

Сама потерпіла, подавши апеляційну скаргу, долею свого провадження не цікавиться, на зв`язок не виходить.

Така поведінка потерпілої колегією суддів розцінюється як небажання останньої брати участь при апеляційному розгляді.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність потерпілої ОСОБА_8 , оскільки подальше відкладення апеляційного розгляду через неявку потерпілої затягнене цей розгляд на невизначений строк, що є неприпустимим.

В свою чергу, відповідно до положень чинного кримінального процесуального законодавства, участь потерпілої при апеляційному розгляді не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка не підтримала апеляційну скаргу; вважала, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала суду вказаним вимогам закону в цілому відповідає.

Так, згідно з матеріалами провадження та оскаржуваною ухвалою, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, 28 травня 2017 року, яке відповідно до положень ст.12 КК України (в редакції закону, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення) було віднесено до категорії невеликої тяжкості.

Санкція ч.1 ст.286 КК України в редакції, що діяла на час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, передбачала відповідальність у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції закону який діяв на час вчинення кримінального правопорушення), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Разом з тим, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року, було внесено зміни до санкції ч.1 ст.286 КК України, та встановлено, що за діяння передбачені ч.1 ст.286 КК України, встановлена відповідальність у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України в чинній редакції, вищевказане кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Вищевказаним Законом було внесено зміни і до ст.49 КК України.

Згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як правильно зазначено в оскаржуваній ухвалі суду, подія кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , мала місце 28 травня 2017 року.

Отже, строки, передбачені статтею 49 КК України (як в її попередній, так і в поточній редакції) у цьому провадженні (3 роки) закінчились до постановлення оскаржуваної ухвали, а саме 28 травня 2020 року.

Протягом цього строку обвинувачена не вчинила нового кримінального правопорушення та не ухилялась від слідства або суду, а тому перебіг вказаного строку не зупинявся та не переривався.

Доводи потерпілої в апеляційній скарзі про те, що в даному випадку строк давності становить не три, а п`ять років і закінчується 29 травня 2022 року, є помилковими, оскільки суперечать наведеним вище положеннями законодавства.

До початку судового засідання суду першої інстанції, 01 липня 2020 року обвинувачена подала клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Положеннями частини четвертої статті 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Вказана вище норма, так само як і положення ст.49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне клопотання.

Викладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 02 лютого 2021 року та від 09 лютого 2021 року у справах №295/11541/18 та №753/5553/18 відповідно.

Таким чином, суд першої інстанції, заслухавши учасників провадження, своєю ухвалою обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження з зазначених вище підстав.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом п.1 ч.2, ч.8 ст.284 КПК України, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд закриває кримінальне провадження. Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, оскільки сама обвинувачена звернулась до суду з відповідним клопотанням, підстав продовжувати кримінальне провадження в загальному порядку у суду не було.

При цьому, законом не передбачено такої умови для звільнення від кримінальної відповідальності з зазначених вище підстав як визнання обвинуваченою особою своєї вини.

Вказаний висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеній в постанові №734/3220/17 від 30 листопада 2022 року.

В свою чергу, підстави для закриття провадження в справі через закінчення строків давності не є реабілітуючими.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обґрунтовано задовольнив клопотання обвинуваченої та звільнив останню від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності, передбачених ст.49 КК України.

З приводу доводів потерпілої в апеляційній скарзі про те, що вона не отримувала повістки на судові засідання суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що, як зазначено вище, направлені судом чисельні повідомлення за місцем проживання потерпілої ОСОБА_8 повертались без вручення. В свою чергу, як убачається з матеріалів провадження, потерпілій було достеменно відомо про перебування цього провадження в Комунарському районному суді м.Запоріжжя, проте, долею зазначеного провадження остання поцікавилась більш ніж через рік після його розгляду.

За таких обставин, колегія суддів не убачає порушень з боку суду першої інстанції в тому, що це провадження розглянуто у відсутність потерпілої, оскільки згідно з положеннями ч.1 ст.24 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405,407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 липня 2020 року, якою ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та кримінальне провадження за обвинуваченням останньої за ч.1 ст.286 КК України - закрито, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4