печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту, у кримінальному провадженні № 0000112 від 04.05.2023,-

ВСТАНОВИВ:

12.07.2023 в провадження слідчого судді ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту, у кримінальному провадженні № 0000112 від 04.05.2023.

Так, слідчий обґрунтовує клопотання тим, що слідчим відділом Печерського Управління поліції ГУНП у місті Києві за процесуального керівництва Печерської окружної прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000112 від 04.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку 2022 року, більш точні дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у комерційного директора ТОВ «Сучасні інженерні мережі» ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою головного бухгалтера товариства ОСОБА_5 та інших учасників Товариства - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вчинене в особливо великих розмірах, а саме грошовими коштами ТОВ «Сучасні інженерні мережі», які перебували на банківських рахунках зазначеного товариства.

Так, в ході розгляду встановлено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , у період часу з 18.10.2022 по 28.03.2023, останній шляхом зловживанням довірою головного бухгалтера товариства ОСОБА_5 , а також директора товариства ОСОБА_6 і технічного директор товариства ОСОБА_7 , заволодів грошовими коштами ТОВ «Сучасні інженерні мережі» на загальну суму 8 613 362, 80 (вісім мільйонів шістсот тринадцять тисяч триста шістдесят дві) гривень, що відповідно до ч. 4 примітки до ст. 185 КК України є особливо великими розміром, оскільки перевищує шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

30.06.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України.

Того ж дня, у період часу з 07 год. 27 хв. по 10 год. 09 хв. 30.06.2023 року, з метою встановлення фактів та обставин вчинення кримінального правопорушення, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 у справі № 757/24315/23-к від 15.06.2023, було проведено обшук приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 (три квартири шляхом внесення змін, в який належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в ході якого було виявлено та вилучено:

- грошові кошти на загальну суму 185 000 (сто вісімдесят п`ять тисяч) доларів США;

- ноутбук чорного кольору марки ACER, разом із зарядним пристроєм та сумкою з під ноутбука.

Таким чином, сторона обвинувачення, дослідивши всі обставини кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що для забезпечення ефективності досудового розслідування, зокрема, з метою збереження речових доказів, задля запобігання можливості їх приховання, відчуження, у кримінальному провадженні необхідно застосувати захід забезпечення кримінального провадження, передбачений ст. 170 КПК України, а саме: накладення арешту на перелік вилученого майна.

Прокурор подав в судове засідання, заяву в якій підтримав клопотання та просив розглядати без фіксування технічними засобами.

Адвокат в судове засідання подав заяву, в якій заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки клопотання є необґрунтованим та безпідставним та просив розглядати за його відсутності та власника майна.

ОСОБА_9 на електронну адресу суду направив письмові заперечення щодо клопотання, в яких вказав, що ОСОБА_9 немає статусу підозрюваного, а з фабули підозри, яка була оголошена ОСОБА_4 , вбачається, що останній вчинив злочин одноособово. Відтак, вилучення майна порушує його права на володіння вилученими речами, а саме грошовими коштами, які є його особистою власністю. Таким чином, просив відмовити в задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Окрім цього, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб;5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Так, дослідивши матеріалами клопотання, слідчий суддя вважає, що прокурором не підтверджено та не доведено, що дане майно містить відомості, які можуть слугувати доказами у розслідуваному кримінальному провадженні або мають відношення до нього та необхідності у застосуванні заходу забезпечення як арешт майна.

Окрім цього, слідчий суддя бере до уваги, що в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку було відмовлено у вилученні грошових коштів та інший речей та документів, оскільки таке вилучення може привзести до порушення ст. 6 Конвенції з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії», рішення ЄСПЛ від 15 липня 2003 року у справі «Ернст та інші проти Бельгії»).

Таким чином, твердження прокурора, що у разі незастосування заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може призвести до втрати доказів по кримінальному провадженню, носить у собі абстрактний та неконкретизований характер, що не має під собою доказового обґрунтування. Також, слідчий суддя звертає увагу, що мета з якою звернувся прокурор, а саме збереження речових доказів є необґрунтованою.

Відтак, клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту, у кримінальному провадженні № 0000112 від 04.05.2023 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1