№ 143/190/21
ВИРОК

Іменем України

18.05.2023р. м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Погребище Вінницької області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Очеретня Вінницького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

26.12.2020 року у вечірній час, близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_4 проходив повз домогосподарства, що розташоване по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючому по АДРЕСА_2 . Перебуваючи біля вищезазначеного домогосподарства, ОСОБА_4 помітив, що двері у приміщення літньої кухні відчинені та, переконавшись в тому, що власник домогосподарства відсутній, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи таємно, з прямим умислом, з корисливим мотивом та метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи явну протиправність своїх дій, переконавшись у відсутності власника та сторонніх осіб, скориставшись відсутністю паркану та, не маючи відповідного на те дозволу, ОСОБА_4 , зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_5 .

Після чого, відчинивши незамкнені вхідні двері, проник до приміщення літньої кухні. Опинившись в середині кухні, ОСОБА_4 , підбурений жагою до легкої наживи, діючи таємно, переконавшись, що за ним не спостерігають сторонні особи, бажаючи збагатитися за рахунок чужої власності, в приміщенні літньої кухні виявив та незаконно заволодів двохкамфорною чавунною плитою розмірами 44х77 см коричневого кольору та чавунними дверцятами, розмірами великих дверцят 20х20 см, малих 20х13 см, газовим балоном ємністю на 50 літрів, червоного кольору та пластмасовою бочкою, білого кольору, ємністю на 50 літрів, із кришкою червоного кольору, вартість яких відповідно до висновку експерта №800/801/802/21-21 від 11.02.2021 становить 1537 гривень 00 копійок, що належать потерпілому ОСОБА_5 .

Заволодівши даними речами, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши своїми діями потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на вищезазначену суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив наведені в обвинувальному акті обставини його скоєння, у вчиненому щиро розкаюється, просить суворо його не карати. Також вказав, що 26.12.2020 року, близько 16 год. 00 хв., він проходив біля домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 . Помітивши, що двері у приміщенні літньої кухні відкриті, він вирішив зайти на територію домоволодіння та проникнути у вказане приміщення з метою заволодіння речами, що там знаходяться. При цьому відзначив, що територія домоволодіння не була огороджена парканом. Відчинивши незамкнені двері у літню кухню, він проник в середину та викрав речі, перелік яких наведеного в обвинувальному акті. Також вказав, що він розумів, що власник залишив ці речі у літній кухні для зберігання, і він протиправно проник у це приміщення. Викрадені речі він продав особам циганської національності за 250 грн. 00 коп. В той же час, в останньому слові просив виключити із обвинувачення кваліфікуючу ознаку «повторність».

Потерпілий ОСОБА_5 під час підготовчого судового засідання повідомив, що він примирився із обвинуваченим і просив закрити кримінальне провадження, будь яких матеріальних претензій до нього немає. В подальшому ОСОБА_5 подав до суду заяву від 07.10.2022 року, в якій просив здійснювати судовий розгляд у кримінальному провадженні за його відсутності, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 він не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду, просить його суворо не карати.

Ураховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, позицію потерпілого ОСОБА_5 , а також те, що фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорюються, зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

З огляду на викладене суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують його, та стосуються вирішення питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат в кримінальному провадженні.

При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Зважаючи на позицію обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом доведена повністю.

Його дії судом кваліфікуються за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення.

При цьому суд погоджується із позицією прокурора та обвинуваченого, що в діянні ОСОБА_4 відсутня включена органом досудового розслідування до формули обвинувачення кваліфікуюча ознака «повторність», виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 21.08.2001 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст.140 КК України 1960 року (крадіжка з кваліфікуючими ознаками) до 2 років позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до ст.42 КК України 1960 року до призначеного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 26.07.2001 року у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без конфіскації майна.

Згідно із приміткою 1 до ст.185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

За правилами ч.4 ст.32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Згідно із п.11 Прикінцевих та перехідних положень КК України правила, встановлені КК України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.

В силу п.17 Прикінцевих та перехідних положень КК України вчинення особою злочину до набрання чинності цим Кодексом, а також наявність у такої особи не погашеної і не знятої у встановленому законом порядку судимості враховується при кваліфікації вчиненого нею нового злочину, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.55 КК України 1960 року такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі на строк понад три роки, але не більше шести років, якщо вони протягом п`яти років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину.

Як слідує із відомостей, відображених в обвинувальному акті, ОСОБА_4 відбував покарання за вироком суду від 21.08.2001 року в період з 19.03.2002 року по 26.07.2005 року.

Отже, строк погашення судимості за вироком суду від 21.08.2001 року для ОСОБА_4 спливав 27.07.2010 року.

Проте, вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 25.06.2009 року він був засуджений за ч.2 ст.309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.07.2011 року його звільнено від відбування покарання у виді 2 років обмеження волі у зв`язку із закінченням іспитового строку.

В постанові Верховного Суду від 26.08.2020 року у справі №431/2787/19 сформульовано правовий висновок, який зводиться до того, що згідно з ч.5 ст.90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.

При цьому вказана норма закону про кримінальну відповідальність не ставить вирішення питання про переривання перебігу строку погашення судимості у залежність від того, чи особу засуджено із призначенням покарання або із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Тому, якщо особа, що відбула покарання за попередній злочин, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, за який її засуджено із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, то строк погашення судимості за попередній злочин переривається та повинен обчислюватися заново.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

При цьому початок обчислення іспитового строку припадає на день проголошення вироку суду (ч.1 ст.165 КВК України) і не збігається з початковим моментом, коли особа визнається такою, що має судимість, - днем набрання законної сили обвинувальним вироком (ч.1 ст.88 КК України).

Враховуючи положення ч.5 ст.90 КК України про наслідки переривання перебігу строку погашення судимості за попередній злочин та обчислення строків погашення судимості окремо за кожний злочин (правило про самостійний перебіг строків погашення судимості), початок перебігу перерваного строку погашення судимості за попередній злочин повинен збігатися із початком перебігу строку судимості за останній злочин.

Отже, саме з цього моменту одночасно спливатимуть два строки погашення судимості за попередній (попередні) і за наступний (останній) злочини, і особа вважається судимою за всі ці злочини. Ці строки спливають паралельно, тобто не складаються і не поглинаються один одним, та закінчуються самостійно (кожний у свій час), залежно від їх тривалості.

Таким чином, у випадку засудження за останній злочин із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України строк погашення судимості за попередній злочин має обчислюватися з дня набрання законної сили обвинувальним вироком за останній злочин, якщо протягом іспитового строку засуджений не вчинить нового злочину та якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване на інших підставах, передбачених законом, або суд не направить засудженого для відбування призначеного покарання відповідно до ч.2 ст.78 КК України.

З огляду на викладене до погашення судимості за вироком від 21.08.2001 року ОСОБА_4 вчинив новий злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України, за який був засуджений вироком від 25.06.2009 року.

У зв`язку з цим, строки погашення судимості за вироками від 21.08.2001 року та від 25.06.2009 року стосовно ОСОБА_4 спливали одночасно (паралельно), тобто не складалися і не поглиналися один одним, а окремий перебіг кожного з цих строків розпочався з дня набрання законної сили вироком від 25.06.2009 року, тобто з 26.07.2009 року.

Відтак, строк погашення судимості за вироком суду від 21.08.2001 року, після його переривання, для ОСОБА_4 спливав 26.07.2014 року.

В подальшому вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.02.2016 року ОСОБА_4 було засуджено за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік. За вироком суду останній засуджений за незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, починаючи з січня 2015 року до 21.10.2015 року.

Наведене дає підстави для висновку, що ОСОБА_4 як на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, так і на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, вважався таким, що не має судимості за раніше скоєний ним злочин, передбачений ч.2 ст.140 КК України 1960 року, а тому суд дійшов висновку про виключення із пред`явленого йому обвинувачення кваліфікуючої ознаки «повторність».

Згідно зі ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір.

Згідно із ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як роз`яснено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд ураховує характер та суспільну небезпечність, ступінь тяжкості вчиненого діяння, а також особу обвинуваченого.

Так, суд бере до уваги, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, відповідно до приписів ст.12 цього Кодексу відноситься до тяжких злочинів.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, в силу положень ст. 89 КК України вважається не судимим, має базову середню освіту, не одружений, тимчасово не працює, депутатом не являється, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, передбаченою пунктом 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими так і іншими особами.

Частиною 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у виді позбавлення волі в межах, установлених у санкції ч.3 ст.185 КК України.

Разом із цим, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення та обставини його вчинення, особу обвинуваченого, думку прокурора та потерпілого, суд на підставі ч.1 ст.75 КК України дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням зі встановленням йому іспитового строку.

Призначення зазначеного покарання зі звільненням обвинуваченого від його відбування з випробуванням, на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд вважає, що на обвинуваченого слід покласти обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні під час досудового розслідування для проведення судової товарознавчої експертизи, що становлять 653 грн. 76 коп., відповідно до ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до ст. 100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме пластикову бочку, білого кольору ємністю 50 літрів із кришкою червоного кольору, передану у кімнату зберігання речових доказів Відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, на підставі п.5 ч.9 ст.100 КПК України необхідно повернути власнику ОСОБА_5 .

За змістом ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ураховуючи ту обставину, що означений речовий доказ не підлягає спеціальній конфіскації, суд на підставі ч.4 ст.174 КПК України дійшов висновку про скасування арешту, накладеного на нього ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 04.02.2021 року у справі №136/171/21.

Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили чи інших заходів забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого суд не вбачає.

Керуючись ст. ст.100, 349, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л ИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

На підставі пунктів 1, 2 ч.1, пункту 2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи, в сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 76 коп. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 04.02.2021 року у справі №136/171/21, на пластикову бочку, білого кольору ємністю 50 літрів із кришкою червоного кольору, передану у кімнату зберігання речових доказів Відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області.

Речовий доказ, а саме пластикову бочку, білого кольору ємністю 50 літрів із кришкою червоного кольору, передану у кімнату зберігання речових доказів Відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, повернути власнику ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_2 .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя