Провадження № 1-кп/947/438/23
УХВАЛА

14.02.2023 року Київський районний суд м. Одеси, у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 від 30.11.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 30.11.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про продовження строків тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою у зв`язку з закінченням строку дії обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до ст.331 ч.3 КПК України.

Прокурор мотивує своє клопотання тим, що на теперішній час не зникли ризики передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, що були підставою для обрання такого запобіжного заходу на стадії досудового розслідування та тим, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштована, не має на утриманні дітей та будь-яких інших міцних соціальних зв`язків, на розгляді перебуває кримінальне провадження за вчинення аналогічного злочину, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, а також може незаконно впливати на свідків, може вчинити інше правопорушення чи переховуватись від суду.

Застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить її належної процесуальної поведінки.

Захисник обвинуваченої заперечувала проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Разом з тим просила суд не застосовувати запобіжний захід, що пов`язаний з триманням під вартою, та обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зазначивши, що обвинувачена тривалий час тримається під вартою, судовий розгляд кримінального провадження фактично не проводиться оскільки конвоювання обвинувачених до Київського районного суду м. Одеси не здійснюється, а проведенню конференцзв`язку за участю обвинуваченох заважають постійна перебої зі зв`язком та електропостачанням, у зв`язку, обвинувачена має постійне місце реєстрації та проживання, має міцні соціальні зв`язки, не має наміру ухилятись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала думку захисника та просила обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Вислухавши думку учасників судового засідання щодо заявленого прокурором клопотання, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої є необґрунтованими та задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України» зазначено, що визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Відповідно до п.4,5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна. Однак, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченим суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведенного прокурором обгрунтування клопотання.

При вирішенні клопотання прокурора, суд враховує, що ОСОБА_5 тривалий час перебуває під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор». З початку введення в України воєнного стану по теперішній час доставка обвинуваченої для участі у розгляді кримінального провадження до Київського районного суду м.Одеси не здійснюється.

Через систематичні перебої зі зв`язком та з постачанням електроенергії в м.Одесі, участь обвинуваченої у судових засіданнях неможлива, оскільки режим відео конференції з ДУ «Одеській слідчий ізолятор» передбачає одночасну наявність електропостачання та інтернет зв`язку у Київському районному суді м.Одеси та ДУ «Одеській слідчий ізолятор», що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження з дотриманням приписів ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК України про здійснення судового розгляду протягом розумного строку, та надмірну тривалість перебування особи під вартою.

Крім того, суд враховує, що обвинувачена має постійне місце реєстрації та проживання, має міцні соціальні зв`язки.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає, оскільки прокурором доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України, але не доведені обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України.

Однак, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, суд приходить до переконання про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою забезпечення дотримання обвинуваченою належної процесуальної поведінки та запобігання можливості вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, згідно ч.1, ч.2 ст.182 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, з урахуванням викладеного в сукупності, суд приходить до переконання, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої та запобіганню ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, необхідно застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.31, 177-178, 182, 194, 331, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

-Цілодобово не відлучатись з фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

-Прибувати за першою вимогою суду;

-Повідомляти суд про зміну місця проживання.

-Здати на зберігання до відповідного органу державної влади закордонний паспорт для виїзду за кордон.

Виконання ухвали суду та контроль за поведінкою обвинуваченої покласти на ГУНП в Кіровоградській області.

Визначити строк дії ухвали суду до 13.04.2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору, направити до ГУНП в Кіровоградській області та в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" - для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1