Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3694/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 295/3694/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 23 вересня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21 листопада 2022 року (включно), -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону та міжнародних стандартів кримінального судочинства. Зазначає, що кримінальне провадження №0002954 від 14.12.2021 року відносно ОСОБА_7 підлягає закриттю на підставі п.9-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з наявністю постанови про закриття кримінального провадження. Вказує на недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та не врахування належним чином даних про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, проживає разом з матір`ю та бабусею, які мають певні вади здоров`я та потребують постійного догляду. Крім того, сам обвинувачений потребує оперативного втручання, яке не може бути проведено в умовах слідчого ізолятора.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.
Під час судового розгляду 23.09.2022 року прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, один з яких (за ч.2 ст.121 КК України) відноситься до злочинів проти життя та здоров`я особи, та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, дані про особу обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував стосовно апеляційного розгляду у відсутності захисника, того, що участь захисника не є обов`язковою, колегія суддів вважає можливим провадити апеляційний розгляд у відсутності захисника ОСОБА_9 відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що однією з підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує ризики, зазначені у ст. 177 цього Кодексу, а також на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Крім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд врахував дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, не одружений, має місце проживання та певні соціальні зв`язки, які, на думку суду, не є достатніми для зміни виду запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід. Суд також взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, один з яких, передбачений ч.2 ст.121 КК України, відноситься до злочинів проти життя та здоров`я особи, та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, те, що судовий розгляд не розпочато та не досліджені докази, а також наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися.

За таких обставин, суд першої інстанції з урахуванням стадії судового розгляду прийшов до висновку про те, що обвинувачений? у разі застосування відносно нього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою може переховуватись від суду під тяжкістю можливого покарання, незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд не розпочато, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто встановив наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ст.177 КПК України, які не зменшилися.

Так, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року зазначив, що суворість призначеного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі та які вчиненні через нетривалий період часу, що свідчить про наявність ризиків переховування від суду або вчинення іншого кримінального правопорушення, та можливість незаконного впливу на свідків та потерпілих, оскільки судовий розгляд по суті ще не розпочався і докази ще не досліджені, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та неможливості застосування відносно обвинуваченого іншого менш суворого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що прокурором не доведено наявності зазначених ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними з урахуванням вищенаведених обставин.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не враховано належним чином дані про особу обвинуваченого, те, що він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, оскільки до затримання проживав разом з матір`ю та бабусею, які мають певні вади здоров`я та потребують постійного догляду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах провадження відсутні медичні дані, які підтверджують, що вказані особи потребують постійного стороннього догляду. Крім того, зазначені обставини, які були враховані при обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження, на даний час не змінилися, що свідчить про відсутність зменшення ризиків.

Посилання захисника на те, що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_7 потребує оперативного втручання (видалення пластини у ділянці правої ключиці), яке неможливе в умовах Житомирської міської медичної частини філії ЦОЗ ДКВС України в Житомирській області, тому слід йому змінити запобіжний захід на більш м`який, апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 було рекомендовано планове, а не екстрене оперативне втручання - видалення пластини. Тобто, перебування обвинуваченого під вартою, не перешкоджає проведенню планового оперативного втручання.

Доводи апелянта про те, що кримінальне провадження №0002954 від 14.12.2021 року відносно ОСОБА_7 підлягає закриттю на підставі п.9-1 ч.1 ст.284 КПК України, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки кримінальне провадження було закрито в частині підозри ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1, 4 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 23 вересня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21 листопада 2022 року (включно) без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :