УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 173/2010/15-к

провадження № 51-1975ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2023 року.

Суть питання

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року задоволено клопотання ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України) у зв`язку із закінченням строків давності; закрито кримінальне провадження № 0000532.

Вказану ухвалу заявниця в апеляційному порядку не оскаржувала.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду ОСОБА_4 оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 09 січня 2023 року залишив вищевказану ухвалу суду першої інстанції без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильно надану оцінку доказам та допущені, на її думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, по суті висловлює незгоду із судовими рішеннями за наслідком розгляду її заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, проте просить скасувати лише ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року, якою її звільнено від кримінальної відповідальності.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_4 указує на те, що суди не повністю дослідили обставини, які вона вважає нововиявленими.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У той же час згідно з пунктами 4, 5 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства указує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як слідує з копії ухвали місцевого суду, цей суд проаналізувавши доводи, зазначені у заяві ОСОБА_4 , і дослідивши матеріали провадження, дав цим доводам належну оцінку та дійшов висновку про те, що нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, у заяві не наведено, оскільки фактично у своїй заяві вона вважає, що суд повинен переоцінити докази. Крім того, викладені у заяві обставини не можуть бути розцінені судом як нововиявлені, оскільки заявник не надала жодного доказу на підтвердження своїх свідчень. При цьому місцевий суд навів достатні мотиви на обґрунтування прийнятого рішення про залишення заяви ОСОБА_4 без задоволення.

Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду слідує, що ОСОБА_4 , не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи щодо того, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення суду є незаконним та необґрунтованим, а також вказувала на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на її думку, є нововиявленими обставинами, що за змістом та суттю аналогічні доводам, викладеним нею у касаційній скарзі.

Під час розгляду матеріалів провадження за заявою про перегляд ухвали місцевого суду за нововиявленими обставинами в апеляційному порядку, цей суд перевірив усі посилання й доводи, ОСОБА_4 у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни ухвали місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.

Таким чином суди першої і апеляційної інстанцій, розглядаючи заяву ОСОБА_4 , дійшли висновку про те, що в цій заяві нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, не наведено. З таким висновком погоджується й Верховний Суд.

До того ж, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги ОСОБА_4 фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судами під час ухвалення рішення, що не може слугувати підставою для перегляду рішень за нововиявленими обставинами.

Таким чином, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскарженої ухвали Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2023 року, умотивованість їх висновків, ОСОБА_4 й у касаційній скарзі не навела.

З огляду на викладене Верховний Суд не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4 , оскільки судом не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому Верховний Суд зазначає, що касаційний суд не може перевірити посилання скарги ОСОБА_4 щодо незаконності ухвали Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року, яка, на її думку, не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки така ухвала не переглядалась в апеляційному порядку.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3