Справа № 357/1595/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2023 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0003134, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою-технічною освітою, одруженого, утриманців не має, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 17.11.2005 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 3 місяці. 17.02.2010 звільнений з Піщанської виправної колонії № 59 Вінницької області по відбуттю строку покарання;

2) 06.12.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців. 16.10.2014 звільнений умовно - достроково з Бучанської ВК № 85 Київської області з невідбутим стркоом 3 місяці 12 днів;

3) 10.04.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст.185, 71 КК України до 5 років 2 місяці позбавлення волі. 14.02.2020 звільнений з Білоцерківської ВК № 35 по відбуттю строку покарання;

4) 06.01.2023 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією частини майна, яке є його власністю, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 259 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

Так, 02.11.2022 близько 12:00 год ОСОБА_3 спільно із ОСОБА_6 перебували неподалік будинку АДРЕСА_2 , де вживали алкогольні напої та в цей час у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння мобільним телефоном, шляхом обману, який належить потерпілому ОСОБА_6 , який знаходився в користування останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, під надуманим приводом - скористатись мобільним телефоном, попросив у потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Xiomi» моделі «Redmi Note 9», вартістю 3150 гривень 00 копійок, не маючи в подальшому наміру повертати його.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи введеним в оману, не усвідомлюючи дійсний злочинний намір ОСОБА_3 , погодився та передав останньому вказаний мобільний телефон.

У свою чергу ОСОБА_3 , розуміючи, що потерпілий ОСОБА_6 не здогадується про його злочинні наміри, вважаючи свій злочинний умисел доведеним до кінця, взяв в руки мобільний телефон марки «Xiomi» моделі «Redmi Note 9», з місця вчинення кримінального правопорушення зник та вказаним майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 3150 гривень 00 копійок.

Окрім цього, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України за №64/2022 від 24.02.2022, о 05 годині 30 хвилин на території України введено воєнний стан строком на 30 діб. Крім цього, відповідно до Указу Президента України за №259/2022 від 18.04.2022, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 строком на 30 діб. Крім цього, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб затвердженим Законом України від 23 серпня 2022 року № 2500-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 серпня 2022 року строком на 90 діб до 21 листопада 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб до 19 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-ХІ.

28.11.2022 близько 15:00 год ОСОБА_3 , зайшов до під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_2 з метою вчинення крадіжки майна, яке знаходиться в будинку. Після цього ОСОБА_3 піднявся на третій поверх де біля квартири АДРЕСА_3 , помітив велосипед марки «Totem marsstar classic», червоно-чорного кольору, серійний номер S111230982, вартістю 4918 гривень 75 копійок, належний ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, тобто крадіжку вказаного велосипеду.

Реалізуючи свій злочинний умисел та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишається ніким не поміченими, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, викрав велосипед марки «Totem marsstar classic», червоно-чорного кольору, серійний номер S111230982, вартістю 4918 гривень 75 копійок, належний ОСОБА_7 .

У подальшому ОСОБА_3 , залишив місце скоєння кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинив майнової шкоди потерпілій ОСОБА_7 на суму 4918 гривень 75 копійок.

Крім цього, 07.01.2023 близько 18:00 год. ОСОБА_3 знаходячись в магазині «Барвінок» по вулиці Шолом - Алейхема, 94 в місті Біла Церква Київської області діючи умисно, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що поширена ним інформація є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку страху у населення, а також порушить громадську безпеку, реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, здійснив дзвінок з власного мобільного телефону марки «Samsung Duos», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 : НОМЕР_2 з карткою пакету послуг оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» абонентський номер НОМЕР_3 , на лінію «102» та повідомив завідомо неправдиву інформацію про підготовку вибуху в магазині «Барвінок» по вулиці Шолом - Алейхема, 94 в місті Біла Церква Київської області.

Однак, під час перевірки вказаної інформації жодних вибухових пристроїв, речовин або конструктивно схожих на них предметів не виявлено, тобто повідомлення про підготовку вибуху не підтвердилось.

Тобто ОСОБА_3 , здійснив завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, яке загрожувало загибеллю людей. Вказані дії ОСОБА_3 у подальшому привели до породження паніки та порушення нормального ритму життя населення, а також до безпідставного відволікання сил і засобів спеціальних служб для перевірки вказаного повідомлення.

Під час судового засідання суду надано укладену сторонами кримінального провадження 13.02.2023 угоду про визнання винуватості, відповідно до вимог ст. 472 КПК України, між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , яку сторони просили затвердити. Згідно з угодою сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 259 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень в обсязі обвинувачення: за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно; за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 259 КК України як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожував загибеллю людей.

Одночасно сторони угоди про визнання винуватості погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за скоєння ним кримінальних правопорушень:

за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі,

за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років 10 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років 10 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.01.2023, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років 10 місяців позбавлення волі із конфіскацією частини майна, яке є його власністю.

за ч. 1 ст. 259 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна, яке є його власністю.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладанні угоди були дотримані всі вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального кодексів України, а тому просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.

Обвинувачений у судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину беззастережно визнав повністю, просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену в ній міру покарання. Також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого також підтримав угоду та просив її затвердити.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в підготовче судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила. В судовому засіданні прокурором надано заяви від потерпілих від 10.02.2023 відповідно до яких вони просять проводити розгляд кримінального провадження у їх відсутності.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого повне розуміння ним своїх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468 - 475 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно; ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану; ч. 1 ст. 259 КК України, а саме у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку вибуху, який загрожував загибеллю людей.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, є нетяжким злочином, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 259 КК України відноситься до тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана суспільним інтересам, також правам та інтересам окремих осіб.

Потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 10.02.2023 надано прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Укладена угода за своїм змістом відповідає вимогам ст. 472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 4 ст.474 КПК України, і укладена сторонами угода - є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а тому у суду не виникає необхідності витребувати документи, а також викликати в судове засідання інших осіб та опитувати їх для з`ясування добровільності укладеної угоди. Укладення угоди є правомірним, та таким, що відповідає інтересам потерпілого, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Згідно зі ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 06.01.2023 ОСОБА_3 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією частини майна, яке є у його власності.

У цьому кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України - 02.11.2022, ч. 4 ст. 185 КК України - 28.11.2022, тобто до постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.01.2023, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 259 КК України вчинив 07.01.2023, тобто після його постановлення - у перод невідбутого покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Частиною 4 ст. 70 КК України визначено, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку;

після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Отже, покарання ОСОБА_3 слід визначити таким чином: 1) призначити окремо покарання за ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 185 КК України; 2) визначити покарання за сукупністю злочинів, відповідно до вимог ч. 1-3 ст. 70 КК України; 3) призначити покарання за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками на підставі ч. 4 ст. 70 КК України; 5) призначити покарання за злочин, передбачений ч. 1 ст. 259 КК України; 5) призначити остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

Судом встановлено, що покарання сторонами угоди про визнання винуватості визначено у відповідності до положень КК України. Узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальній меті призначення кримінального покарання, визначена з урахуванням характеру та тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, та є достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

При укладені угоди враховано обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України: щире каяття винного та обтяжуючі покарання обставини: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.

Також враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, має місце реєстрації та місце проживання, одружений, утриманців не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався.

Таким чином, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, а також наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_3 .

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

При цьому, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю) (п.1 ч.9 ст. 100 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 100 КПК України застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) майна знав про їх незаконне використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого.... Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч. 2 ст. 96-1 КК України).

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були як засоби чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Враховуючи, що санкції інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень передбачають покарання у виді позбавлення волі, суд вважає за необхідне відповідно до ст.ст.96-1, 96-2 КК України застосувати до обвинуваченого заходи кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації майна, пристосованого та використаного як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а саме мобільний телефон червоного кольору марки «SAMSUNG», моделі «DUOS», ІМЕН: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 », SIM-картку мобільного оператора ПрАТ «Київстар» на якій зображено ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , абонентський номер НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день, або за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

Так, відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2023 підозрюваному ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 39 днів - по 14.02.2023, строк затримання рахувати з 07.01.2023.

В судових дебатах прокурор просив залишити без змін обраний стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, та враховуючи наявність встановлених при обранні запобіжного заходу ризиків, раніше застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 слід рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання, а саме з 07.01.2023, з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у провадженні не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475, 314 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 13.02.2023, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 259 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі;

за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років 10 місяців позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років 10 місяців позбавлення волі;

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.01.2023, більш суворим, призначеним цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі із конфіскацією частини майна, яке є його власністю;

за ч. 1 ст. 259 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_3 цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.01.2023 та остаточно визначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією частини майна, яке є у його власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання, а саме з 07.01.2023 по час набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, але не більше як на 60 днів, залишити без змін раніше обраний стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

На підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України в порядку спеціальної конфіскації, конфіскувати у власність держави майно, пристосоване та використане як засоби та знаряддя вчинення кримінальних правопорушень, а саме:

мобільний телефон червоного кольору марки «SAMSUNG», моделі «DUOS», ІМЕН: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 », SIM-картку мобільного оператора ПрАТ «Київстар» на якій зображено ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , абонентський номер НОМЕР_3 , які поміщено до спеціального пакету ВУМ 1004452 та відповідно до квитанції № 187 від 08.02.2023 переданий на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУ НН в Київській області.

Речові докази:

відеозапис, який зберігається на оптичному носії «DVD-R диск»; електронний файл формату «mp3» з назвою «ЄО908 час надходження 18:03 Білоцерківське РУП Замінування, який являє собою аудіозапис розмови чоловіка та диспечера гарячої лінії 102; відеозаписи з камер відео спостереження будинку АДРЕСА_4 від 28.11.2022 під назвами: «nekrasova 46-a_ch9_main_0004_0004»,тип файлу - "MP4" (.mp4), розмір файлу 1 835 741 КБ, «nekrasova 46-a_ch9_main_08160004»,тип файлу - "MP4" (.mp4), розмір файлу 1 837 355 КБ, які містяться на оптичному диску DVD- RW, S/N: CMDR47G-CFMWM03-1021 0204 , об`ємом 4,38 ГБ, «nekrasova 46-a_chl_main_08160000»,тип файлу - "MP4" (.mp4), розмір файлу 1 837 577 КБ, які містяться на оптичному диску DVD- RW, S/N: CMDR47G-CFMWM03-1021 0204, об`ємом 4,38 ГБ; фіскальний чек № 19153 відокремлений підрозділ № 9 ПТ «Найкращий ломбард» від 30.11.2022, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження, що перебувають у прокурора;

велосипед марки «Totem marsstar classic», червоно-чорного кольору, серійний номер S111230982, який, згідно розписки від 30.11.2022 переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили вважати повернутим власнику;

мобільний телефон марки «Xiomi» моделі «Redmi Note 9», який згідно розписки від 17.12.2022 переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили вважати повернутим власнику;

жилетка синього кольору з синтетичним хутром коричневого кольору та шапка сіро-чорного кольору, які відповідно до розписки від 15.12.2022, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили вважати повернутим власнику.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим та захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_1