Справа 759/9979/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/683/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

Іменем України

24 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцям. Києва, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2002 за ч.3 ст. 289 КК України на 6 років позбавлення волі;

- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21.01.2011 за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- вироком Березанського районного суду Київської області від 20.10.2011 за ч.2 ст. 121, ст.ст. 71, 72 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 28.02.2018;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 13.05.2019 року приблизно о 22.50 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись по вул. Булгакова, 6-А в м. Києві, помітив ОСОБА_10 , яка відкривала вхідні двері під`їзду № 1 у вищевказаному будинку, тримаючи в руці зв`язку ключів, серед яких був пульт від сигналізації та ключ від замка запалення автомобіля «BMW316i» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав їй та який був припаркований на неохоронюваній стоянці, навпроти вищевказаного будинку. При цьому в ОСОБА_8 виник умисел на викрадення ключів від замка запалення автомобіля з пультом управління сигналізації для подальшого незаконного заволодіння автомобілем. Після чого ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, підбіг до ОСОБА_10 та вирвав з її рук ключі від замка запалення автомобіля «BMW316i» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Далі ОСОБА_10 забігла до приміщення квартири за місцем свого проживання. В подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, підійшов до автомобілів, які були припарковані навпроти будинку № 6-А по вул. Булгакова в м. Києві та виявив автомобіль «BMW316i» реєстраційний номер НОМЕР_1 та за допомогою викраденого ключа від замка запалення, запустив двигун даного автомобіля та керуючи ним, з місця скоєння злочину зник, повторно незаконно заволодівши автомобілем.

14 травня 2019 року автомобіль «BMW316i» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким незаконно заволодів ОСОБА_8 , було виявлено в м. Києві по вул. Л.Курбаса, 1-Б та вилучено.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України. Вважає рішення суду про можливість звільнення ОСОБА_8 від реального відбування покарання з випробуванням невмотивованим і безпідставним, зважаючи на те, що обвинувачений раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, маючи не зняту та непогашену в законному порядку судимість скоїв повторно тяжке кримінальне правопорушення з корисливих мотивів. З урахуванням цього та встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення, апелянт переконаний у неможливості виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання.

Також прокурор вказує про те, що, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд послався на такі самі обставини і відомості про особу обвинуваченого, які вже були враховані при призначенні покарання, що є неправильним.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думки обвинуваченого та його захисника, які проти неї заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за викладених у вироку обставин відповідають фактичним даним кримінального провадження та підтверджуються перевіреними і дослідженими в судовому засіданні доказами, яким в судовому рішенні дана належна і правильна оцінка за визначеними у ст. 94 КПК України критеріями. Такі висновки суду ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, у зв`язку із чим апеляційним судом не перевіряються згідно з правилами ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Разом з тим, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, вказаних вимог закону дотримався не в повній мірі, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку.

Так, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, відсутність претензій з боку потерпілої та тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено. Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Разом з тим, при вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи. Суд має обґрунтувати можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд не в достатній мірі врахував, що обвинувачений раніше неодноразово судимий: вироком Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2002 року за ст. 289 ч. 3 КК України до 6 років позбавлення волі, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21.01.2011 року за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, вироком Березанського районного суду Київської області від 20.10.2011 року за ст. 121 ч. 2, ст.ст. 71, 72 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі та 28.02.2018 року звільнений з місць позбавлення волі, на момент вчинення інкримінованого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, ОСОБА_8 мав не зняту та непогашену в законному порядку судимість, в тому числі і за тотожні злочини, що є тяжкими. Такі обставини свідчать про стійку антисоціальну спрямованість поведінки ОСОБА_8 , що не дає можливість зробити висновок про те, що він може виправитись без ізоляції від суспільства.

Дані щодо особи ОСОБА_8 про його сімейний стан, стан його здоров`я, його посткримінальної поведінки, відсутність тяжких наслідків від скоєного злочину, а також здійснена ним компенсація потерпілій, яка не має до нього претензій ні матеріального, ні морального характеру, в сукупності з іншими встановленими у даному кримінальному провадженні обставинами не є достатніми для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Отже, колегія суддів погоджуючись з рішенням суду першої інстанції щодо виду та розміру визначеного ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі, приходить до висновку про безпідставне застосування до обвинуваченого приписів ст. 75 КК України.

Відповідно до п.4 ч.1 409, ч.2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Пунктом 3 ч.1 ст. 420 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, з ухваленням свого вироку у цій частині відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Святошинського окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 , в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

Строк тримання під вартою ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя Суддя Суддя