Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/99/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.186 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру за матеріалами кримінального провадження, що зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0001134 від 08.06.2020 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2022 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, українця, не одруженого, який має на утримання неповнолітню дитину, з повною загальноюсередньою освітою, не працюючий, інвалід ІІ групи по зору, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 13.04.2005 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 10 років позбавлення волі, на підставі рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12.07.2005 року знижено термін покарання до 8 років 6 місяців;

відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру.

В С Т А Н О В И Л А:

Прокурор звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру за матеріалами кримінального провадження, що зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0001134 від 08.06.2020 року, відносно ОСОБА_8 , за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 червня 2020 року, близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_8 , будучі особою, яка відповідно до висновку №248 від 06.06.2020 року в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі маячного (шизофреноподібного) розладу в наслідок органічного ураження ЦНС складного генозу (токсичного, наслідки ЧМТ) з вираженим дефектом особистості по змішаному типу (психопатоподібний, параноїчний) (згідно МКХ-10F-06,25) перебуваючи біля магазину АТБ за адресою буд. АДРЕСА_2 , на прохання потерпілої ОСОБА_9 погодився допомогти їй донести сумку та пакет АТБ з продуктами харчування до зупинки громадського транспорту.

ОСОБА_9 , будучі введеною в оману, щодо дійсних намірів ОСОБА_8 , добровільно передала останньому сумку та пакет АТБ з продуктами харчування, загальна ринкова вартість, згідно висновку експерта №1998 від 24.06.2020 року за результатами проведеної судової їтоварознавчої експертизи, складає 377 грн 95 коп., чим було спричинено потерпілій ОСОБА_9 , майнової шкоди на вказану суму.

Заволодівши у такий спосіб майном ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , являючись особою, яка за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними, не реагуючи на зауваження та прохання повернути вищевказані речі, з місця події зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав майнової шкоди потерпілій ОСОБА_9 у загальній сумі 377 грн 95 коп.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2022 року прокурору відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Судове рішення мотивовано тим, що 08.06.2020 року відповідно до ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 14.07.2020 року у кримінальній справі №398/4766/15-к по обвинуваченню щодо скоєння злочину передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України останній був підданий примусовим заходам медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом та 18.03.2021 року в задовільному психічному стані був виписаний з лікарні за місцем проживання.

Окрім того, висновок судово-психіатричної експертизи №248, який надано 16.06.2020 року, тобто в період часу, коли ОСОБА_8 ще не був підданий примусовим заходам медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом та знаходився у хворобливому стані.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що застосування до ОСОБА_8 примусових заходи медичного характеру у виді госпіталізації останнього до спеціалізованого закладу з наданням психіатричної допомоги із посиленим режимом нагляду є фактично його повторним лікуванням, а не мірою покарання за вчинене правопорушення. Оскільки останній вже був підданий примусовим заходам медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом та стан здоров`я останнього покращився, суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суд першої інстанції.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до ч. 4 ст. 513 КПК України якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок зміни у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Разом з тим, судом в недотримання вимог ч. 4 ст. 513 КПК України не прийнято рішення про закриття кримінального провадження щодо застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, що свідчить про незастосування судом закону який підлягає застосуванню.

Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є порушення судом вимог статті 370 Кримінального процесуального кодексу України щодо ухвалення законного, обґрунтованого, і вмотивованого судового рішення.

Так, судом в порушення вимог ч. 4 ст. 513 Кримінального процесуального кодексу України у резолютивній частині прийнятого рішення не вказано про закриття судом кримінального провадження відносно ОСОБА_8 .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.

Враховуючи вищевикладене о постановлена 25.11.2022 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області відносно ОСОБА_8 ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника ОСОБА_10 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до ч.2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як встановлено ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з положеннями ч.6 ст.94 КК України, якщо не буде визнано за необхідне застосування до психічно хворого примусових заходів медичного характеру, а також у разі припинення застосування таких заходів, суд може передати його на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

Проте вказані вис-моги не були вораховані судом першої інстанції.

Виходячи з роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Відповідно до п.20 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, оскільки в законодавстві про психіатричну допомогу не передбачено такого виду діяльності психіатричних закладів охорони здоров`я, як обов`язковий лікарський нагляд за особами, переданими судом на піклування родичам або опікунам, а піклування охоплює обов`язок лікування підопічного (статті 55, 67 Цивільного кодексу України), слід вважати, що у випадку, передбаченому ч.6 ст.94 КК, обов`язок забезпечити такій особі психіатричний лікарський нагляд (амбулаторний чи в умовах стаціонару) покладається не на психіатричний заклад, а безпосередньо на родичів чи опікунів.

Отже, колегія судді погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції прийнято рішення, яке не передбачено законом, оскільки законодавцем передбаченого обов`язок суду у разі якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи викладене, змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2021 року скасуванню в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413,418-420 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2022 року, якою відмовлено у задоволені клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 , скасувати та призначити новий судовий розгляд у тому ж суді, в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4