Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2206/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
перекладача: ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 25.11.2022 року (включно),

в с т а н о в и л а:

На розгляді Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.263, ч.3 ст.27, п.12,13 ч.2 ст.115 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого вказав на наявність ризиків ухилення обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження вчинення кримінальних правопорушень, з огляду на особу обвинуваченого.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2022 обвинуваченому ОСОБА_7 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів тобто до 25.11.2022 включно.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_7

не працює, постійного джерела доходу не має, неодружений, утриманців не має, на території України не має родинних та інших міцних соціальних зв`язків, раніше судимий за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, відбував покарання у місцях позбавлення волі, на даний час обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, не пов`язаних з даним кримінальним провадженням, передбачених ст.115, ч.1 ст.263 КК України, у межах якого перебував у розшуку, обвинувальний акт перебуває у провадженні Богунського районного суду м. Житомира;

Крім того ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, перебуває на території України без законних підстав, а тому в разі обрання альтернативного запобіжного заходу існує висока ймовірність переховування обвинуваченого від суду, включно із залишенням території України.

Зазначив, що прокурором доведено неможливість застосування до обвинуваченого жодного з альтернативних запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, тому необхідно продовжити обрану міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На вказане рішення захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду як незаконну, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Посилається на те, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що воно не відповідає вимогам п.п.3, 5 та 6 ч.1 ст.184 КПК України. Прокурор лише переписав обвинувальний акт в тій частині, у чому обвинувачуються ОСОБА_7 та інші особи, і не долучив до клопотання жодної копії матеріалів справи, які давали б підстави підозрювати ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, які підтверджували б наявність викладених ним у клопотанні ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Вказує, що ОСОБА_7 не набув в установленому законом порядку статусу обвинуваченого.
Крім того ОСОБА_7 , будучи громадянином іншої держави, взагалі не володіє українською мовою. Проте, як видно із змісту даних повідомлень про підозру та про їх послідуючу зміну відсутні будь-які відомості про вручення ОСОБА_7 їх копій у перекладі на азербайджанську мову, що є істотним порушенням його права на захист.

Зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм чинного законодавства, правових висновків ВПВС та ЄСПЛ, у її мотивувальній частині взагалі не виклав відомості про кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статей Закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Посилається на те, що під час розгляду даного клопотання слідчим суддею також були порушені і вимоги п.п.2,3 ч.1 ст.194 КПК України про необхідність встановлення того, що надані прокурором докази підтверджують обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вказує на те, що суд не вправі був в своїй ухвалі як на одну із підстав необхідності продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою, посилатися на те, що в провадженні Богунського райсуду м. Житомира знаходиться обвинувальний акт по обвинуваченню останнього у скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя і здоров`я людини, оскільки будь-який вирок ще не постановлений, у зв`язку з чим виходячи із норм чинного законодавства та гарантованої презумпції невинуватості не мав права посилатися на цей факт.

Звертає увагу і на те, що дана кримінальна справа перебуває у провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області з 12.12.2019, ОСОБА_7 по даній справі утримується під вартою на протязі більше 2 років та 9 місяців, при відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження його вини у скоєнні даного злочину. Усі ухвали суду про продовження ОСОБА_7 та іншим обвинуваченим міри запобіжного заходу за своїм змістом являються ідентичними.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Крім того захисник зазначив, що відповідно до рішення ЄСПЛ при тривалому триманні під вартою знижуються ризики і суд повинен детально мотивувати продовження ризиків, необхідно наводити інші правові підстави тримання під вартою.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення. Додатково пояснив, що розгляд провадження здійснюється тривалий термін з об`єктивних причин, ризики, зазначені в клопотанні продовжуть існувати та зазначені обставини не наступили саме у зв`язку з перебуванням обвинуваченого під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №935/2206/21, на розгляді в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000155 від 16.05.2019 року відносно ОСОБА_10 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, п.12, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_11 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України.

Обвинуваченим ухвалами слідчого судді, а в подальшому суду було застосвано запобіжний захід у виді тримання під вартою та продовжено строк його дії .

Органом досудового розслідування встановлено, що у невстановлений слідством день, час та місці у ОСОБА_7 , у зв`язку із розподілом-сфер впливу, виник злочинний умисел направлений на організацію вчинення умйсногс вбивства ОСОБА_12 .

Після чого ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, в невстановлений слідством день, час та місці запропонував раніше знайомим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинити умисне вбивство ОСОБА_12 , на що вони погодилися.

Взявши на себе організацію вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 , ОСОБА_7 розробив план вчинення злочину, відповідно до якого вирішив залучити виконавцями умисного вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , розподіливши при цьому між ними обов`язки.

На пропозицію ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 погодилися і тим самим вступили у попередню злочинну змову, направлену на вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 за попередньою змовою групою осіб.

В подальшому, під час зустрічей, у заздалегідь визначених місцях ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 розробили план вчинення злочину, розподілили ролі.

Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_12 в невстановлений слідством день, час та місці ОСОБА_7 в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС № 662 від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 без передбаченого законом дозволу незаконно придбав вогнепальну зброю - нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом автомат калібру 5, 45 мм. та ручнуютрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК- 90» з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, яку у подальшому незаконно зберігав та перевозив територією України.

Не припиняючи свої злочинні дії, спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_12 , ОСОБА_7 незаконно придбану вогнепальну зброю нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений саморобним способом автомат калібру 5, 45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК- 90» з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, у невстановленому місці, незаконно передав ОСОБА_10 для реалізації свого злочинного умислу, направленого на виконання умисного вбивства ОСОБА_12 .

В свою чергу ОСОБА_10 , в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від І24.01.1995, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї пневматичної і холодної зброї,'' пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи' аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових Матеріалів», - затвердженої наказом МВС № 662 від 21.08.1998 року та «Положення пр`р дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 без передбаченого законом дозволу незаконно придбав, отримавши від ОСОБА_7 вогнепальну зброю - нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - виготовлений., саморобним способом автомат калібру 5, 45 мм. та ручну стрілецьку вогнепальну зброю - 7,62X39 мм. самозарядний карабін «Norinco» моделі «МАК-90>іг-з номером екземпляру № НОМЕР_1 та бойові припаси до вказаної вогнепальної зброї, -яку у г подальшому незаконно зберігав та перевозив територією України та після вчинення злочину спільно з ОСОБА_11 приховав на узбіччі автодороги сполученням «Черняхів - Забріддя», де в подальшому вказана зброя була вилучена в ході проведення огляду місця події від 04 - 05 червня 2019 разом з не використаними в ході вчинення умисного вбивства бойовими припасами, а саме 18 патронів кал. 5,45 мм.

Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на виконання умисного вбивства ОСОБА_12 , відповідно до раніше узгоджених дій, 15.05.2019 близько 22-ї години ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зустрілися у невстановленому слідством місці, звідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, для виконання розробленого раніше ними плану, на раніше заготовленому ОСОБА_11 мотоциклі «Suzuki», без реєстрації, проїхали до території ФОП « ОСОБА_13 », що по АДРЕСА_1 , де останні з урахуванням обстановки, вибрали зручне місце для вчинення злочину.

Після цього, ОСОБА_10 , дочекавшись зручного моменту для виконання своєї частини раніше узгодженого плану, здійснив декілька пострілів з нарізної стрілецької вогнепальної зброї - виготовленої саморобним способом автомату калібру 5, 45 мм. у бік ОСОБА_12 і таким чином умисно вбив останнього за попередньою змовою групою осіб.

Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням речовини головного мозку, яка утворилась в наслідок дії вогнепальної зброї, а саме кулі.

Крім того, у невстановлений слідством день, час та місці ОСОБА_10 , в порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС №662 від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ №576 від 12.10.1992 без передбаченого законом дозволу незаконно придбав ручну гранату РГД-5 із вкрученим до неї підривачем типу УЗРГМ, підривач до ручної гранати УЗРГМ, гранату типу РГМ в корпусі загвинченого запал типу УДЗ, підривач тип) УДЗ, ручну короткоствольну самозарядну нарізну стрілецьку вогнепальну зброю - пістолет зразка 1930/33 рр. конструкції Токарева (ТТ) калібру 7,62 мм., боєприпаси - патрони в кількості 8 шт. до вказаного пістолету калібру 7,62 мм, -патройи в кількості 34 шт., з яких 32 патрони калібру 7,62 мм та два патрони калібру 9 мм, які незаконно зберігав та перевозив територією України до вилучення працівниками поліції в ході огляду місця події, що був проведений період часу з 15 год. 20 хв. по 17 год. 45 хвил. 16.05.2019 поблизу буд. №8 по вул.Лермонтовській в м.Житомирі.

В ході судового розгляду вказаного кримінального провадження, 27.09.2022 року в судовому засіданні Коростишівським районним судом Житомирської області, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 огли

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

При цьому, на думку апеляційного суду зазначене клопотання прокурора є відповідним вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею строк містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обвинуваченому дане клопотання було надано в перекладі на азербайджанську мову. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

Крім того сторона захисту була належним чином обізнана зі змістом клопотання про продовження строку тримання під вартою, була готова до розгляду даного питання, як і висловлювала свої відповідні заперечення щодо доводів прокурора викладених в цьому клопотанні.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Частиною 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 194, 199, 331 КПК України.

Так відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно положень ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , в основному дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

З журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи перевірялись судом при їх розгляді. При цьому був допитаний обвинувачений ОСОБА_7 , вислухані пояснення та доводи як прокурора, так і захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про доцільність та наявність підстав продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, можливость його зміни.

Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Посилання сторони захисту на відсутність в кримінальному провадженні перкладу повідомлення про підозру та змін до вказаного повідомлення на азербайджанську мову та вручення таких основоположених документів без відповідного перекладу ОСОБА_7 заслуговують на увагу апеляційного суду, разом з тим не можуть бути предметом даного розгляду з огляду на те, що ОСОБА_7 вже набув статусу обвинуваченого усі вказані в апеляційній скарзі доводи повинні бути предметом розгляду суду першої інстанції при вирішенні кримінального провадження по суті. Крім того посилання захисника ОСОБА_8 на те, що прокурором не додано до клорпотання доказів обгрунтованості як обвинувачення, так і наявності зазначених в клопотанні ризиків не спростовують висновків суду щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою з огляду на стадію судового розгляду кримінального провадженя, можливість надання та дослідження доказів в ході безпосередньо судового слідства. Крім того апеляційний суд також зауважує на тому, що в даному випадку вирішувалося питання про продовження раніше застосованого та неодноразово попередньо продовжуваного запобіжного заходу ьз огляду на матеріали, які надавалися прокурором раніше до суду та які цілком обгрунтовано враховано суду, оскільки в даному випадку мова йде про продовження існування раніше встановлених ризиків, які не зменшилися та не зникли .

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином Азербайджану, до затримання не працював, неодружений та не має стійких соціальних зв`язків на території України, що може свідчити про високу вирогідність залишення ним території України під загрозою суворості можливого покарання та про реальність ризику переховування від суду. Про це також свідчать і обставини інкримінованих йому злочинів, які встановлені органом щдосудового слідства та перевіряються на даний час в ході судовго розгляду кримінального провадження.

Цілком ймовіриним та обґрунтованим також вбачається і ризик можливого незаконного впливу на свідків, оскільки всі учасники кримінального провадження судом ще не допитані на стадії судового розгляду, ризик впливу на них існує до моменту закінчення судового слідства.

Доведеним також є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, один з яких є насильницьким При цьому апеляційний суд не може залишити поза увагою той факт, що ОСОБА_7 обвинуачується в іншому кримінальному провадженні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, а також був раніше засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину за ч.2 ст. 186 даного Кодексу.

При цьому апеляційний суд вважає безпідставними посилання строни захисту на неможливість врахування при вирішенні питання щодо запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні наявності щодо ОСОБА_7 іншого провадження, яке перебуає на розгляді в суді, з посиланням на презумпцію невинуватості, оскільки врахування наявності повідомлень про підозру в інших кримінальних провадження щодо обвинуваченого прямо передбачено п.п.2,3 ч. 2 ст. 183 КПК України при вирішенні питання доцільності застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому положеннями даної норми не вимагаєтся наявності обвинуального вироку щодо такої особи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

При цьому, зазначене клопотання прокурора вцілому відповідає вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею строк, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини, які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою та було надано обвинуваченому ОСОБА_7 в перекладі на рідну мову останнього азербайджанську. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині , які б були безумовною підставою для висновку про необгрунтованість клопотання прокурора та незаконність рішення суду щодо нього апеляційний суд не вбачає.

Доводи сторони захисту про безпідставність продовження строку тримання під вартою у зв`язку з недоведеністю ризиків, ненаведенням прокурором обставин, які б свідчили про продовження їх існування, атакож того, що вони не зменшилися з часом та тривалим судовим розглядом, а також у зв`язку з необгрунтованістю підозри та недоведеністю обвинувачення також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, та не спростовують висновків суду про наявність безумовних підстав для продовження строку тримання під артою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Так з огляду на стадію кримінального провадження, а саме його судовий розгляд, ОСОБА_7 не має статусу підозрюваного, а є обвинуваченим. При цьому доведеність чи недоведеність його вини поза розумним сумнівом в інкримінованих злочинах за обставин, встановлених органом досудового розслідування, є дискреційними повноваженнями суду в результаті проведення повного та об`єктивного судового розгляду відповідно до положень глави 28 КПК України. Тому з огляду на цю стадію кримінального провадження для вирішення питання продовження строку запобіжного заходу відсутня необхідність оцінки зібраних у справі доказів на підтвердження чи спростування обґрунтованості підозри, яка оскаржується захисником в поданій апеляційній скарзі, а встановлення на даному етапі обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції.

Всі докази на даній стадії судом можуть бути оцінені лише з огляду на доведеність обставин, які мають значення для вирішення питання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Що стосується інших доводів сторони захисту про те, що судом в ухвалі не викладено обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , то вони на переконання колегії суддів не є підставою для скасування ухвали суду та відмови у задоволенні клопотання прокурора, оскільки її постановлено в межах судового розгляду даного кримінального провадження та в ній зазначено кваліфікація злочинів та підстави для продовження дії запобіжного заходу, а також підстави неврахування доводів захисту, які є аналогічними доводам апеляційної скарги.

Колегія суддів приймає до уваги доводи сторони захисту щодо тривалості досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження та значного часу перебуання обвинуваченого в умовах попереднього ув`язнення. Разом з тим вказані обставини в даному випадку не переважують наявність тих ризиків, які обумовлюють тримання обвинуваченого під вартою з метою досягнення завдань кримінального провадження. Наведені в клопотанні прокурора та встановлені судом ризики з часом не зменшилися, продовжуть існувати, оскільки обставини, які свідчать про наявність таких ризиків, не змінилися та не зникли.

Крім того заслуговує на увагу також те, що тривалість судового розгляду обумовлена об`єктивними причинами, як то складністю кримінального провадження, відповідною процесуальною поведінкою учасників судового розгляду, неодноразовою заміною захисників трьох обвинувачених, необхідністю залучення перекладачів, введення в Україні воєнного стану та перешкоди в проведенні судових засідань з огляду на пов`язані з цим ускладнення ( оголошенн повітряної тривоги, відсутність електроенергії, тощо), що зумовлювало неодноразові відкладання судових засідань та перерви в судовому розгляді.

Із врахуванням наведеного твердження захисника про відсутність підстав не тільки для продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу тримання під вартою, а і взагалі застоування будь-якого запобіжного заходу, з огляду на положення ст. 194 КПК України, а також про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом даного питання, які на його думку перешкодили суду прийняти законне та огрунтоване рішення, свого підтвердження в ході апеляційного розгляду не знайшли.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на можливість застосуання до нього більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів вважає також безпідставними, виходячи з наведених вище обставини та того, що не було встановлено достатніх стримуючих факторів, які б забезпечили належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів, у яких від обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах можливість здійснення контролю за виконанням обвинуваченим процесуальних обов`язків, пов`язаних з судовим розглядом кримінального провадження та його належної процесуальної поведінки правоохоронними органами в разі застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а тим більше у разі незастосування будь-якого заходу, на чому наполягає сторона захисту, є вкрай та обмеженою.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка вцілому відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Крім того доводи апеляційної скарги захисника є аналогічними доводами попередніх апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, які були перевірені апеляційним судом та на які було надано вмотивовану та обґрунтовану відповідь.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою ,і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 вересня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 25.11.2022 року (включно) залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: