Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1760/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422-1 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2022 року,

в с т а н о в и в:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, з можливістю внесення застави;, визначеної у Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.02.22 розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 грн.

Відмовлено в задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, як незаконну, та постановити нову, якою призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому, зазначає, що ОСОБА_8 відбував покарання за вчинення іншого злочину у ДУ «Райківська виправна колонія №73», строк якого закінчився 10.04.2021, при цьому, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 21.01.2021, останнього залишено у слідчому ізоляторі - ДУ «Житомирська установа покарань №8», для проведення відповідних процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000252 від 16.03.2021 правопорушень за ч.2 ст.255-1, ч.3 ст.27, ч.3 ст.307 КК України. Звертає увагу, що досудове розслідування кримінальних правопорушень завершено 17.03.2021 направленням обвинувального акту до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області. Наголошує, що ОСОБА_8 був залишений у слідчому ізоляторі тільки з метою проведення процесуальних дій з ним, а оскільки досудове розслідування у справі завершено, а обвинувальний акт направлений до суду та судом призначено підготовче засідання, то з моменту направлення обвинувального акту- до суду була відсутня будь- яка правова підстава перебування ОСОБА_8 у слідчому ізоляторі - ДУ Житомирська установа покарань №8. В свою чергу, 20.09.2022 ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області призначено підготовче судове на 22.09.2022. Вже, 22.09.2022 на початку підготовчого судового засідання, суддя, не забезпечивши права на захист обвинувачених, зокрема, з`ясувавши, що обвинувачений ОСОБА_9 бажає мати захисника, проте останній відсутній, адвокатом ОСОБА_10 , заявлено самовідвід, продовжила підготовче судове засідання. Крім, цього, у порушення ч.4 ст.315 КПК України, суд не роз`яснив обвинуваченим право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження колегіально судом у складі трьох судів. Проте, обвинуваченим ОСОБА_8 у підготовчому судовому засідання заявлено клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох судів, однак, суд продовжив проведення підготовчого судового засідання, та дана обставина викликала сумнів у неупередженості судді, тому мною заявлено відвід судді ОСОБА_1 . Суддя ОСОБА_1 , попри заявлений їй відвід, не приймаючи з цього приводу жодного рішення, продовжила проведення підготовчого судового засідання, під час якого прокурором заявлено клопотання про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою. Посилаючись на зазначене, наголошує, що судом, істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, ухвалено рішення незаконним складом суду, оскільки, по-за процесуальний спосіб розглянуто клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під вартою та продовжено дію застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. Наголошує, що висновки суду першої інстанції про доведеність процесуальних ризиків, як вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження порушення, у якому обвинувачується, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, за відсутності в оскаржуваній ухвалі висновків про їх доведеність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника в підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №274/1760/21, в провадженні Житомирського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000252 від 16 березня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255-1, ч.3 ст.27, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Згідно до норм ч.1 ст.31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами другою, третьою та дванадцятою цієї статті.

Частиною 2 ст.31 КПК України, визначено, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

Главою 27 КПК України, регламентовано порядок підготовчого провадження в суді першої інстанції.

У відповідності до положень ст.315 КПК України, при вирішенні питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, суд першої інстанції, в разі того, що під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду. З метою підготовки до судового розгляду суд здійснює відповідні процесуальні дії, у тому числі й з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді та розглядає відповідні клопотання учасників судового провадження, як і роз`яснює під час підготовчого судового засідання обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє як безпідставні апеляційні доводи адвоката ОСОБА_7 відносно проведення судового розгляду провадження 22.09.2022 незаконним складом суду, оскільки, судом було здійснено розгляд провадження в підготовчому судовому засіданні, яке в порядку ст.ст.314-317 КПК України проводиться суддею одноособово, за відсутності законних підстав про обов`язковість розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу лише колегіальним складом суду.

Апеляційні доводи захисника щодо порушення судом першої інстанції права на захист обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , є також безпідставними, оскільки судом 22.09.2022 фактично розглядалось лише клопотання прокурора щодо продовження дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .

Апеляційний суд вважає безпідставними й апеляційні посилання адвоката щодо не вирішення відводу суду заявлений стороною захисту. Як вбачається з журналу судового засідання 22.09.2022, судом першої інстанції, в порядку ст.314 КПК України, було відкрито судове засідання, оголошено склад суду, з`ясовано явку учасників, як і з`ясовано на даній стадії питання відводів складу суду, при цьому, ніким з учасників провадження відводів складу суду не було заявлено. Разом з цим, заяву про відвід суду було заявлено стороною захисту лише після заявленого прокурором клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 . Підставою для відводу судді захисником було зазначено незаконний склад суду (здійснення судового розгляду суддею одноособово). Апеляційний суд бере до уваги, що в порядку Глави 27 КПК України підготовче судове засідання здійснюється судом одноособово. З огляду на кінцевий термін тримання під вартою обвинуваченого, який закінчувався у вихідний день, об`єктивні обставини судового розгляду (військовий стан в Україні, повітряні тривоги під час судового розгляду, тощо), відсутність підстав для заявлення відводу судді в порядку ст.ст.75, 76, 80 КПК України (що носило очевидний характер), на думку апеляційного суду, саме з метою уникнення своєчасного вирішення судом першої інстанції клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, стороною захисту і було безпідставно заявлено вище зазначений відвід судді.

На думку апеляційного суду подане клопотання прокурора є відповідним вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею строк, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини, які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У відповідності до матеріалів провадження, журналу судового засідання від 22.09.2022, сторона захисту була належним чином обізнана зі змістом клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, була готова до розгляду даного питання, висловлювала свої відповідні заперечення щодо доводів прокурора, викладених в цьому клопотанні. Обґрунтованих доводів протилежного стороною захисту суду апеляційної інстанції не надано.

При цьому, судом було з`ясовано і відповідні думки інших учасників провадження, як щодо клопотання прокурора, так і сторони захисту. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та заперечення з цього приводу обвинуваченого та його захисника.

Вирішуючи зазначене клопотання прокурора, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

На думку апеляційного суду, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є, на думку апеляційного суду, непереконливими.

Так, на переконання апеляційного суду, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення можливого покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції не може не врахувати факт, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255-1, ч.3 ст.27, ч.3 ст.307 КК України, за які законом передбачено покарання у виді виключно позбавлення волі на строк, як від 7 до 12 рокі з конфіскацією майна, так і від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і ті обставини, що відповідно до відомостей матеріалів провадження, обвинувачений є раніше неодноразово судимим, у тому числі за вчинення тяжких злочинів.

Вище зазначені обставини дають достатні підстави стверджувати про обґрунтовану наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, який на момент розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції та апеляційним судом не зменшився та продовжує існувати, як і про високу наявність процесуального ризику вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

Крім того, апеляційний суд також погоджується з висновками суду про наявність ризику впливу на свідків. При встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання. За таких обставин, враховуючи стадію судового розгляду провадження в суді першої інстанції, ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, тому висновок суду першої інстанції щодо можливості обвинуваченого незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показів на користь останнього, задля уникнення кримінальної відповідальності, є встановленим.

Також, суд апеляційної інстанції зважає і на сукупність характеризуючих даних обвинуваченого ОСОБА_8 та фактичні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що останній перебуваючи на волі має реальну можливість незаконно вплинути на свідків у цьому кримінальному провадженні, як і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, відповідно до ст.178 КПК України, врахував фактичні обставини цього кримінального провадження, їх характер, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винним, дані про його особу, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, взяв також до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати провадженню іншим чином, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Апеляційний суд звертає увагу, що в даному випадку, (зазначено захисником в суді апеляційної інстанції) наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, осіб на утриманні, є неспроможними, ці обставини були об`єктом дослідження суду при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого під час апеляційного розгляду не встановлено. Оскаржена ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2022 року, якою продовжено термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, з визначенням застави в розмірі 181 600 грн., без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: