ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/29/23 Справа № 695/3794/19 Категорія: ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року колегія суддів Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси об`єднані кримінальні провадження № 0000518, № 0000518, № 0000626 за апеляційними скаргами прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника - адвоката ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_14 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2022 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, громадянина України, українця, маючого на утриманні дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з не доведенням в діянні складу кримінального правопорушення;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.07.2019 за ч. 1 ст. 186 КК України до штрафу в розмірі 850 грн, 27.09.2019 штраф сплачено,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст. 186 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 185 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Остаточне покарання ОСОБА_8 призначено за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту його затримання, тобто з 22.05.2020;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16.10.2018 за ч. 1 ст. 121 КК України, з урахуванням змін, внесених ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25.06.2020, до 5 років позбавлення волі, із звільненням від його відбування з випробуванням, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України, з іспитовим строком в 2 роки,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст. 186 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 185 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

За сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_9 покарання за даним вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16.10.2018 у виді 1 (одного) року позбавлення волі та остаточно визначено до відбування 6 (шість) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 вирішено рахувати з моменту його затримання, тобто з 22.05.2020.

Прийнято рішення про стягнення:

- з обвинуваченого ОСОБА_8 628,04 грн. процесуальних витрат на користь держави;

- з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 5 198,20 грн. процесуальних витрат на користь держави;

- з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 солідарно матеріальні збитки в розмірі 2 142 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_15 .

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11.07.2019 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин проти власності.

Так ОСОБА_8 14.07.2019 близько 23-55 год., перебуваючи за адресою: вул. Троїцька, м. Золотоноша Черкаської області, повторно, діючи з раптово виниклим умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів, з кишень потерпілого ОСОБА_16 , відкрито заволодів портативною батареєю марки «Xiaomi МІ powerbank 10 0002S» вартістю, згідно висновку експерта № 10-000754 від 30.07.2019, 497 грн. та грошовими коштами в сумі 70 грн., завдавши потерпілому ОСОБА_16 матеріальної шкоди на загальну суму 567 грн.

Крім того ОСОБА_8 повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , 30.01.2020 близько 17 год., перебуваючи за адресою: Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Нова, неподалік Золотоніської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з раптово виниклим умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я неповнолітнього потерпілого ОСОБА_17 , яке виразилося у нанесенні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 близько двох ударів руками по обличчю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_17 кожним, внаслідок чого спричинили потерпілому тілесні ушкодження у вигляді садна, синців обличчя, які, згідно висновку експерта № 05-8-01/24/59 від 19.03.2020, відносяться до легких тілесних ушкоджень, відкрито заволодів цифровим фотоапаратом марки «Nikon» D5100 18-55 VR вартістю, згідно висновку експерта № 10/188 від 06.02.2020, 5 120 грн., завдавши неповнолітньому потерпілому ОСОБА_17 матеріальної шкоди на вказану суму.

Також ОСОБА_8 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 , 22.05.2020 близько 10 год. проникли на огороджену та зачинену територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , повторно, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання їх негативних наслідків, переслідуючи корисливий мотив, таємно, скориставшись відсутністю власника - ОСОБА_15 , шляхом відкриття вхідних дверей проникли до житлового будинку, звідки здійснили крадіжку 6 чавунних батарей по сім секцій кожна, вартість яких, згідно висновку експерта № 10/973 від 24.06.2020, станом на 22.05.2020 могла становити 2142 грн., які в подальшому здали до пункту прийому металобрухту ПП «Кодинець», що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , які належать потерпілій ОСОБА_15 , спричинивши останній матеріальну шкоду на суму 2 142 грн.

ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 30.01.2020 близько 17 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_6 , неподалік Золотоніської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 , з раптово виниклим умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я неповнолітнього потерпілого ОСОБА_17 , яке виразилося у нанесенні ОСОБА_9 та ОСОБА_8 близько двох ударів руками по обличчю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_17 кожним, внаслідок чого спричинили потерпілому тілесні ушкодження у вигляді садна, синців обличчя, які, згідно висновку експерта № 05-8-01/24/59 від 19.03.2020, відносяться до легких тілесних ушкоджень, відкрито заволодів цифровим фотоапаратом марки «Nikon» D5100 18-55 VR вартістю, згідно висновку експерта № 10/188 від 06.02.2020, 5120 грн., завдавши неповнолітньому потерпілому ОСОБА_17 матеріальної шкоди на вказану суму.

Також ОСОБА_9 повторно, враховуючи, що ним вчинено 30.01.2020 кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, 22.05.2020 близько 10 год. за попередньою змовою із ОСОБА_8 , проникли на огороджену та зачинену територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , маючи прямий умисел спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання їх негативних наслідків, переслідуючи корисливий мотив, таємно, скориставшись відсутністю власника - ОСОБА_15 , шляхом відкриття вхідних дверей проникли до житлового будинку, звідки здійснили крадіжку 6 чавунних батарей по сім секцій кожна, вартість яких, згідно висновку експерта № 10/973 від 24.06.2020, станом на 22.05.2020 могла становити 2 142 грн., які в подальшому здали до пункту прийому металобрухту ПП «Кодинець», що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , які належать потерпілій ОСОБА_15 , спричинивши останній матеріальну шкоду на суму 2 142 грн.

Крім того органом досудового розслідування обвинувачується ОСОБА_10 в тому, що він 22.05.2020 близько 10 год. за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , проникли на огороджену та зачинену територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , де повторно, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання їх негативних наслідків, переслідуючи корисливий мотив, таємно, скориставшись відсутністю власника - ОСОБА_15 , шляхом відкриття вхідних дверей проникли до житлового будинку, звідки здійснили крадіжку 6 чавунних батарей по сім секцій кожна, вартість яких, згідно висновку експерта № 10/973 від 24.06.2020, станом на 22.05.2020 могла становити 2142 грн., які в подальшому здали до пункту прийому металобрухту ПП «Кодинець», що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , які належать потерпілій ОСОБА_15 , спричинивши останній матеріальну шкоду на суму 2 142 грн.

Такі дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше володіння особи, за попередньою змовою групою осіб.

Судом першої інстанції виправдано ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які у своїй сукупності доводили б поза розумним сумнівом наявність в діях останнього обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони даного складу злочину корисливого мотиву (тобто бажання збагатитися за рахунок майна потерпілої), оскільки як встановлено під час судового розгляду обвинувачений мав на меті допомогти знайомому ОСОБА_9 та братові ОСОБА_8 і його умисел був спрямований саме на це, а не на вчинення крадіжки. Крім того відсутні докази, які б свідчили про момент виникнення попередньої змови між обвинуваченими (тобто до початку крадіжки) про спільне її виконання, єдиного умислу на вчинення цього злочину, а також того, що ОСОБА_10 знав про вчинення крадіжки чужого майна.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.02.2022 щодо ОСОБА_10 через невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі із подальшим звільненням від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком та з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_10 не дотримався вимог ст.ст. 370, 374 КПК України та роз`яснень постанови Пленуму ВСУ № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», належним чином не мотивував судове рішення, не вказав на те, чому одні докази він приймає до уваги, а інші ні та не усунув суперечності, виявлених під час судового розгляду.

Зокрема вказує, що суд констатовано факт доведеності у діях ОСОБА_10 об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, однак помилково зазначив про відсутність в його діях суб`єктивної сторони даного злочину, посилаючись виключно на показання самого ОСОБА_10 та інших обвинувачених, які є зацікавленими особами, оскільки є братом та давнім другом останнього.

На думку сторони обвинувачення, показання ОСОБА_10 про те, що він не усвідомлював, що фактично відбувається крадіжка, є способом захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене.

Вважає, що судом не враховано те, що ОСОБА_10 з потерпілою знайомі не були, раніше до її домоволодіння він не приходив, дозволу на це вона йому не надавала, а саме домоволодіння огороджене парканом із хвірткою, яка на момент вчинення крадіжки була зачинена на защібку. А також не надано належної оцінки показанням свідків: ОСОБА_18 , який підтвердив той факт, що дозволу на викрадення батарей він не надавав, про їх наявність обвинуваченим не повідомляв, дозволу заходити до будинку не давав, а двері у будинок були зачинені; ОСОБА_19 , який повідомив, що батареї виносили із домоволодіння, завантажували на причіп та їхали з ними на пункт прийому металобрухту всі троє обвинувачених; ОСОБА_20 , який вказав на те, що на пункт прийому металобрухту батареї привезли всі троє обвинувачених, які вивантажували їх разом.

Стверджує, що ОСОБА_10 не перешкоджав діям інших співвиконавців, не намагався їх припинити, а навпаки допомагав у виконанні об`єктивної сторони злочину, після вчинення якого усі обвинувачені покинули місце події, що вказує на те, що вони діяли спільно як співвиконавці при вчиненні злочину і були охоплені єдиним спільним умислом.

Вважає, що в діях ОСОБА_10 зібраними в провадженні доказами доведена наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він був його співвиконавцем, а домовленість про спільне вчинення обвинуваченими крадіжки відбулася шляхом конклюдентних дій, з яких вбачалися дійсні наміри на її вчинення з подальшими узгодженими діями.

Просить повторно допитати обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідити письмові матеріали кримінального провадження, перелік яких наведено в прохальній частині апеляційної скарги та речові докази, зокрема диски з відеозаписами камер відеоспостереження пункту прийому металобрухту, слідчих експериментів із свідками ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , слідчих експериментів із підозрюваними ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок суду першої інстанції щодо нього пом`якшивши призначене покарання, яке вважає занадто суворим.

Вказує, що суд формально врахував в якості пом`якшуючих його покарання обставин щире каяття та активне сприяння у розкритті злочинів і не звернув уваги на те, що одразу після затримання він допомагав правоохоронним органам у встановленні істини в провадженні, дійсних обставин вчинення злочинів, що відбувалося не під примусом, а за його добровільним волевиявленням, оскільки він вже на той момент пожалкував, що порушив закон. Також просить врахувати, що він вже тривалий час перебуває під вартою, в ізоляції від суспільства і фактично відбуває покарання за свої незаконні дії. Наразі він зрозумів, що живе не правильно, власними руками губить своє життя та отруює життя інших, просить йому надати шанс для виправлення і обіцяє, що злочини, за які він засуджений це останні злочини вчиненні ним у житті.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.02.2022 щодо ОСОБА_9 змінити через порушення норм матеріального права та істотне порушення норм процесуального права і призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі, а за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16.10.2018 у виді 1 місяця позбавлення волі, остаточно визначивши до відбування покарання у виді позбавлення волі на 5 років 1 місяць.

Захисник, посилаючись на положення ст.ст. 50, 65 КК України, ст. 414 КПК України та роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вказує на те, що судом не достатньо враховано особу ОСОБА_9 , який за місцем проживання характеризується посередньо, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв у розкритті злочинів.

Стверджує, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання у виді 6 років позбавлення волі є необґрунтованим, таким, що не сприятиме виправленню та перевихованню обвинуваченого, не забезпечить якнайшвидше відшкодування заподіяної шкоди, тому мета такого покарання не буде досягнута.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.02.2022 щодо нього змінити, кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 186 КК України по епізоду заволодіння майном потерпілого ОСОБА_16 та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 1 рік, поклавши обов`язки, передбачені ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Зазначає, що вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень він визнав частково, оскільки не скоював викрадення майна потерпілого ОСОБА_17 30.01.2020 та крадіжки з проникненням 22.05.2020 в домоволодіння по АДРЕСА_4 .

На думку обвинуваченого, суд, ухвалюючи вирок в частині визнання його винуватим у відкритому викраденні майна ОСОБА_17 , не дотримався положень ст.ст. 1, 84, 91, 94, 370 КПК України та на основний доказ його винуватості поклався на показання потерпілого, не звернувши уваги на те, що останній не вказував на нього як на особу, що наносила йому удари чи забирала портфель. Вказує, що сам обвинувачений ОСОБА_9 вказував на те, що він не знаходився поряд із ним, коли він заволодів фотоапаратом ОСОБА_17 . При цьому судом не надано належної оцінки тому факту, що він достеменно не знав про походження фотоапарату і не мав умислу на його викрадення, що підтвердили свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , а був впевнений, що фотоапарат правомірно належить ОСОБА_9 . Під час судового розгляду він також чітко зазначив, що корисливою мети і мотиву викрадення майна ОСОБА_17 у нього не було, а номер картки він надав лише на прохання ОСОБА_9 .

З огляду на наведене, вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що дані, які містяться у наданих стороною обвинувачення доказах, можуть бути враховані як докази його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є не обґрунтованими.

Щодо кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України по епізоду крадіжки майна ОСОБА_15 , зазначає про її помилковість, оскільки у його діях відсутня така кваліфікуюча ознака крадіжки, як проникнення у житло, інше приміщення чи сховище або що завдало значної шкоди потерпілому, з огляду на те, що володілець житла добровільно надав йому до нього доступ, а факт обмеження такого доступу нічим не підтверджений.

Більш того потерпіла ОСОБА_15 не є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 і жодних документів, що обґрунтовують її позовні вимоги до позовної заяви не додала, в тому числі і тих, що вказували б на належність майна саме їй, його вартість та факт спричинення будь-яких збитків і їх розмір.

Щодо заявленої потерпілою моральної шкоди, то сума визначена судом до стягнення є необґрунтованою. Судом не враховано, що потерпіла не вмотивувала заявлений нею цивільний позов в цій частині, зокрема не вказала якими міркуваннями вона керувалась при визначенні розміру моральної шкоди, чи можна вважати розумними вимоги в частині відшкодування такої шкоди у визначеній сумі, виходячи з вимог ст. 23 ЦК України, якими доказами підтверджується сам факт завдання шкоди саме в такому розмірі. Оскільки сума завданих збитків та шкоди є недоведеними потерпілою, цивільний позов до задоволення не належить.

При призначенні покарання за ч. 1 ст. 186 КК України просить врахувати тяжкість вчиненого злочину, його особу, зокрема те, що на обліках у лікарів нарколога і психіатра він не перебуває, посередньо характеризується по місцю реєстрації і проживання, щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину в якості обставин, що його пом`якшує.

З урахуванням того, що пред`явлене обвинувачення щодо грабежу ОСОБА_17 та крадіжка у ОСОБА_15 не підтверджене зібраними в кримінальному провадженні доказами, обвинувачений вважає за можливе призначити йому покарання із звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 порушує питання про зміну вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та просить виправдати останнього в інкримінованих злочинах за ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України (по епізоду грабежу у ОСОБА_25 ), призначивши покарання у виді 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком в 1 рік.

Вказує, що по епізоду відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_25 судом не вірно оцінені показання останнього, який, будучи допитаним в судовому засіданні 23.03.2021 пояснив, що коли йшов додому почув, що хтось біжить, у зв`язку з чим він також побіг, фотоапарат в цей час перебував у нього в рюкзаку. Крім того зазначав, що один нападник бив його в обличчя і живіт, а інша особа тілесних ушкоджень йому не наносила. При цьому потерпілий не міг вказати хто конкретно забрав у нього рюкзак з фотоапаратом і лише в загальних рисах описав одяг нападника.

За даним епізодом не було доведено співучасть ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки була відсутня будь-яка домовленість на спільне його вчинення, а потерпілий не підтвердив будь-які активні дії другої особи у вчиненні злочину (фізичне насильство та заволодіння майном).

Зазначає, що протоколи впізнання особи за фотознімками від 02.02 та 05.02.2020 не є належними доказами вини обвинуваченого, оскільки не містять даних та ознак зовнішності (лише загальні риси обличчя, форма носу), що є порушенням вимог ст. 228 КПК України.

Судом належним чином не було оцінено показання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , згідно яких останній одноособово визнавав вину у вчиненні злочину щодо ОСОБА_17 .

Щодо таємного заволодіння майном потерпілої ОСОБА_15 , вказує, що у вироку було змінено показання останньої, яка не є власником будинковолодіння, а тому є неналежним цивільним позивачем і потерпілою. Остання пояснила, що за декілька днів до крадіжки на прохання працівників поліції залишила відчиненим будинок та хвіртку. Разом з цим в обвинувальному акті не зазначено, яким чином відбулося відкриття вхідних дверей та проникнення до будинку для того, щоб кваліфікувати дії обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України.

Судом не з`ясовано наявність умислу в діях ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та не розкрито суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, що в свою чергу вказує на відсутність в діях складу ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки злочину не вчиняли, а розпоряджались ввіреним їм майном через ОСОБА_26 .

Також вказує на відсутність завданих злочином збитків і безпідставність стягнення матеріальної шкоди за позовом ОСОБА_15 , оскільки майно останній повернуто в повному обсязі на що міститься посилання у вироку.

Щодо покарання призначеного ОСОБА_8 вказує на те, що воно належним чином судом не вмотивовано і не враховано вимоги постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Зокрема судом не обґрунтована доцільність відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі в умовах ізоляції від суспільства та не достатньо враховані дані про його особу, а саме те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, є особою судимою, однак штраф як вид покарання за попереднім вироком ним одразу сплачений, має сталі соціальні зв`язки та у власності будинок. Крім того ОСОБА_8 частково відшкодував заподіяну ним шкоду, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочинів, що є обставинами, які пом`якшують призначене покарання.

Крім того просить суд апеляційної інстанції повторно дослідити матеріали кримінального провадження у зв`язку із їх поверхневим дослідженням судом першої інстанції.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились потерпілі ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , їх законні представники ОСОБА_27 , ОСОБА_28 і потерпіла ОСОБА_15 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думки: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги сторони обвинувачення та відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту; обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_14 ; захисника ОСОБА_11 , який підтримав апеляційні скарги обвинувачених; обвинуваченого ОСОБА_9 в підтримку апеляційних скарг поданих в його інтересах; захисника ОСОБА_12 , який підтримав власну апеляційну скаргу, апеляційні скарги обвинувачених, а апеляційні вимоги прокурора просив залишити без задоволення; обвинуваченого ОСОБА_10 в підтримку апеляційних скарг обвинувачених; захисника ОСОБА_13 в підтримку апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 , його адвоката ОСОБА_14 та безпідставність вимог прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження в межах заявлених сторонами та задоволених судом апеляційної інстанції, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не належать.

За змістом ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 належним чином дотримався.

На думку колегії суддів, висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості, зокрема ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше володіння особи, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційному порядку не оскаржує встановлені судом фактичні обставини провадження та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, тому вирок в цій частині колегією суддів не перевіряється.

З цих же підстав в апеляційному порядку не перевіряється вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_29 по епізоду відкритого заволодіння портативної батареї з кишені потерпілого ОСОБА_16 .

Що стосується засудження ОСОБА_29 за грабіж із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_17 , вчинений повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_9 та крадіжку, поєднану з проникненням у інше володіння особи, вчинену повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_9 , колегія суддів виходить з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_29 в суді першої інстанції по епізоду щодо потерпілого ОСОБА_17 винуватість визнав частково та показав, що 30.01.2020 до нього додому прийшов ОСОБА_9 і вони разом пішли щось купити. Біля школи № 5 до нього зателефонувала сестра, тому він розмовляючи з останньою йшов позаду ОСОБА_9 . Через деякий час він побачив, що ОСОБА_9 йде не сам, а потім він взагалі десь зник. Він вирішив почекати ОСОБА_9 біля магазину і той повернувся з фотоапаратом, сказавши, що його йому віддали. ОСОБА_9 запитав, чи є у нього паспорт, а потім вони пішли в ломбард. Оскільки в нього не було паспорту, він зателефонував брату. В ломбарді фотоапарат не прийняли, тому вони продали його хлопцю, який там знаходився. В ломбарді вони були втрьох він, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Фотоапарат хлопець придбав у ОСОБА_9 , йому і віддав гроші за нього. Зазначив, що винуватість по даному епізоду визнає лише в тій частині, що ходив із ОСОБА_9 в ломбард та повністю заперечив факт нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому і утримання його під час побиття. Крім того додав, що не пам`ятає, чи вживав в той день алкогольні напої і точно не знав, що фотоапарат крадений.

По епізоду щодо викрадення батарей ОСОБА_8 в суді першої інстанції також вину визнав частково та показав, що за день до цього вони приходили в цей дім, просили підзарядити телефон, а також там гуляли і проводили час. В цей дім їх привели ОСОБА_30 і ОСОБА_31 . Зазначив, що в дворі будинку він був кілька разів і двічі в хаті, куди запрошував ОСОБА_32 . Він цікавився у ОСОБА_33 щодо батарей, а останній повідомив, що їх хочуть здати. Потім ОСОБА_34 сказав, що вони самі можуть здати батареї, а гроші поділити. Наступного дня вони викликали таксі, приїхали до будинку, де вийшли біля двору і, поки водій розвертався, винесли батареї, які погрузили на причіп і повезли на прийомному пункті, де їх і затримали. Вказав, що він не знав, що вони крали чуже майно, вважав, що ОСОБА_34 є власником будинку і дозволив забрати батареї. Додав, що ОСОБА_34 зазначав, що він дивиться за хатою і розпоряджається батареями. Наступного дня вони прийшли до будинку вже без ОСОБА_35 , хто відкривав хвіртку, він не пам`ятає, однак двері в хату були відчинені, замок на дверях наче був врізний. Він бачив у ОСОБА_33 ключі від будинку, він казав, що наступного дня його не буде і він залишить двері відкритими. Зазначив, що батареї з хати в причіп виносили втрьох і вигружали на пункті прийому теж втрьох, хто викликав таксі, не пам`ятає. Він також не пам`ятає, хто телефонував ОСОБА_10 , але його просили, щоб він допоміг вантажити батареї. Вони просили ОСОБА_10 допомогти носити батареї і за таку допомогу йому нічого не пропонували, не обіцяли і не давали.

Будучи допитаний судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 показав, що коли вони ходили гуляти до будинку, бачили, вже зняті батареї. Щодо цих батарей мала місце розмова із ОСОБА_36 , який дозволив їм їх здати, а гроші поділити. Наступного дня він з братом ОСОБА_10 та ОСОБА_9 викликали вантажне таксі, в яке погрузили батареї і здали на пункті прийому металобрухту. Коли вони виїжджали з пункту прийому металобрухту їх затримали працівники поліції. На території домоволодіння він був двічі, один раз із ОСОБА_36 , а інший коли забирав батареї. В автомобіль батареї грузили втрьох, в двір заходили також втрьох. Хто розраховувався з таксистом, він не пам`ятає. На пункті прийому металобрухту гроші отримав особисто він, він їх не ділив між хлопцями. Коштами вони мали поділитися із ОСОБА_36 , 600 грн. йому і 600 грн. їм. ОСОБА_10 гроші за батареї давати не планували. Його брали в якості робочої сили, оскільки він великий, а він із ОСОБА_9 малі і худі. Перший раз будинок відкривав ключем ОСОБА_34 .

Незважаючи на фактичне невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, його винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності та наведеними у вироку доказами.

По епізоду вчинення грабежу щодо ОСОБА_17 наступними даними:

- показань потерпілого ОСОБА_17 , який в суді першої інстанції пояснив, що в січні 2020 року близько 17 год. він біля школи №5 фотографував. Коли йшов додому в сторону вулиці Нової, його зустріли 2 незнайомих хлопця, які йому щось сказали, але він не зрозумів, що саме і пішов далі. Потім він побачив, що до нього біжать ці хлопці, злякався і сам побіг. Хлопці його наздогнали і взяли під руки, а потім почали тягнути до будки і бити, після чого забрали портфель і пішли. Його били по черзі в обличчя (це був перший удар) і в живіт, але хто куди бив, він не пам`ятає. Хто саме забрав портфель, він також не пам`ятає. Фотоапарат був повернутий працівниками поліції. В той же день він звертався за медичною допомогою. У нього були синці на обличчі;

- показань законного представника потерпілого ОСОБА_25 ОСОБА_37 , який суду першої інстанції показав, що 30.01.2020, коли йшов з роботи по вулиці Полатайла в м. Золотоноша, він зателефонував сину, але він не відповідав. Через деякий час зателефонувала дружина, яка повідомила, що син у неї в школі. Коли він туди прийшов, син був біля школи-інтернату, був збуджений із синцями під очима і на носі. Син розповів, що коли йшов з танців, зайшов до школи № 5 фотографувати захід сонця, де зустрів двох хлопців. Коли збирався йти, хлопці його наздогнали, почали забирати рюкзак, він пручався, тоді вони його затягнули, побили, забрали рюкзак і втекли, а він пішов до матері в школу інтернат. Він зателефонував до поліції і швидко фотоапарат був знайдений, оскільки ці особи намагались його здати в ломбард. Зазначив, що в той же день вони звернулись за медичною допомогою, також він водив сина до судово-медичного експерта, де зняли побої;

- показань свідка ОСОБА_23 , який суду першої інстанції показав, що 30.01.2020 близько 18 год. він зайшов у ломбард «Благо», де придбав ноутбук. Коли перебував в ломбарді, туди зайшли ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , які хотіли здати фотоапарат, але в них його не прийняли, оскільки не було зарядного пристрою. Тоді він у них придбав вказаний фотоапарат, скинувши на картку, номер якої дав ОСОБА_40 , 1500 грн. Наступного дня від знайомого він дізнався, що фотоапарат крадений, тому пішов і віддав його черговому в поліції. Додав, що він місцевий і знає ОСОБА_41 та ОСОБА_42 з дитинства;

- показань свідка ОСОБА_24 , який суду першої інстанції показав, що він працює в ломбарді по АДРЕСА_7 . Одного вечора взимку до нього прийшли троє хлопців з фотоапаратом, але він його не прийняв, бо не було зарядного пристрою до нього. Хто саме з хлопців хотів здати фотоапарат, не пам`ятає;

- протоколу огляду місця події від 30.01.2020, яким зафіксовано огляд одноповерхового приміщення по вул. Новій в м. Золотоноша, біля якого на бетонній поверхні виявлено сліди бурого кольору;

- заяви ОСОБА_23 від 02.02.2020 про добровільну видачу працівникам Золотоніського ВП фотоапарату «Nikon» D5100, який він придбав у ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 30.01.2020 в приміщенні ломбарду «Благо» в м. Золотоноша;

- протоколу огляду предмету від 02.02.2020 з фототаблицею, яким зафіксовано огляд фотоапарату марки «Nikon» D5100 з індивідуальним номером 6538394, який у подальшому визнано речовим доказом в кримінальному провадженні постановою від 02.02.2020;

- протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з довідкою від 02.02.2020, за якими ОСОБА_23 за загальними рисами обличчя та зачіскою впізнав на фотознімку під № 4 (фото належить ОСОБА_8 ) особу, яка перебувала 30.01.2020 у приміщенні ломбарду «Благо» в м. Золотоноша та продала йому фотоапарат «Nikon», а на фотознімку під № 2 (фото належить ОСОБА_9 ) особу, яка була з особою, яка 30.01.2020 у приміщенні ломбарду «Благо» в м. Золотоноша продала йому фотоапарат «Nikon»;

- висновку експерта № 10-000188 від 06.02.2020 з таблицею зображень про те, що ринкова вартість станом на момент вчинення правопорушення 30.01.2020 цифрового фотоапарату марки «Nikon» D5100 18-55 VR, при умові, що цифровий фотоапарат перебував в технічно-справному та працездатному стані, могла становити 5120 грн.

- протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з довідкою від 05.02.2020, за якими потерпілий ОСОБА_17 за загальними рисами обличчя та зачіскою впізнав на фотознімку під № 1 (фото належить ОСОБА_8 ) та під № 3 (фото належить ОСОБА_9 ) осіб, які 30.01.2020 заволоділи фотоапаратом «Nikon»;

- протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з довідкою від 05.02.2020, за якими ОСОБА_24 за загальними рисами обличчя та зачіскою впізнав на фотознімку під № 1 (фото належить ОСОБА_8 ) та під № 3 (фото належить ОСОБА_9 ) осіб, які 30.01.2020 перебували у приміщенні ломбарду «Благо» за адресою: вул. Новоселівська, м. Золотоноша, які пропонували придбати фотоапарат марки «Nikon»;

- компакт диску з відеозаписом з камери відеоспостереження приміщення ломбарду «Благо» в м. Золотоноша, наданого ПТ «Донкредит», що оглянутий слідчим згідно протоколу огляду від 06.02.2020 та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні постановою від 06.02.2020;

- протоколу перегляду відеозапису від 06.02.2020, яким зафіксовано передачу ОСОБА_8 фотоапарату спочатку працівнику ломбарду «Благо», а потім ОСОБА_23 . При цьому також присутні ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 16.03.2020 з відеозаписом до нього, за яким потерпілий ОСОБА_17 за участі законного представника ОСОБА_28 , спеціаліста ОСОБА_43 , педагога ОСОБА_44 та в присутності понятих відтворив обставини вчинення щодо нього неправомірних дій 30.01.2020 двома невідомими йому хлопцями. Зокрема вказав, як два незнайомі хлопці наздогнали його на проїжджій частині дороги і почали казати, щоб він віддав їм портфель, а після відмови, хлопець, який знаходився з лівого боку наніс йому кулаком удар в область обличчя. Після чого показав, як хлопці, тримаючи його під руки, силою повели до одноповерхової споруди та відтворив механізм нанесення йому 3-4 ударів в область обличчя. У подальшому потерпілий вказав, як невідомі з портфелем в руках побігли в бік вул. Нової в м. Золотоноша;

- висновку експерта № 05-8-01/24/59 від 19.03.2020 про те, що у ОСОБА_17 виявлено тілесні ушкодження у виді садна та синців обличчя, які виникли від дії тупого твердого предмета чи предметів, не виключно в термін, вказаний в постанові, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Наведені докази колегія суддів визнає належними, допустимими, достатніми та такими, що підтверджують винуватість ОСОБА_29 у вчиненні кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_17 разом із обвинуваченим ОСОБА_9 поза розумним сумнівом.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_29 про те, що він не викрадав майно потерпілого та не наносив йому тілесні ушкодження, а вважав, що фотоапарат належить ОСОБА_9 , спростовуються наведеними вище доказами, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_17 , який під час судового розгляду вказав на те, що неправомірні дії щодо нього 30.01.2022 були вчинені двома невідомими йому раніше хлопцями, яких останній, у подальшому, впізнав під час слідчої дії пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. Під час слідчого експерименту потерпілий відтворив на місці події обставини його переслідування двома хлопцями, механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, який узгоджується із висновками експерта № 05-8-01/24/59 від 19.03.2020 про те, що у ОСОБА_17 виявлено тілесні ушкодження у виді садна та синців обличчя. Той факт, що ОСОБА_9 вчинив грабіж у потерпілого ОСОБА_17 разом із обвинуваченим ОСОБА_29 також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , а також даними відеозапису з камери відеоспостереження приміщення ломбарду « ІНФОРМАЦІЯ_6 » про те, що ОСОБА_9 перебував в ломбарді в тому числі із ОСОБА_29 , який і пропонував фотоапарат спочатку працівнику ломбарду, а потім продав його ОСОБА_23 . Саме на банківську картку ОСОБА_29 . ОСОБА_23 були перераховані кошти за фотоапарат у сумі 1500 грн.

Узгодженість дій ОСОБА_9 та ОСОБА_29 під час вчинення грабежу щодо потерпілого ОСОБА_17 , що виразилася у спільному переслідуванні останнього, його утриманні, заподіянні тілесних ушкоджень та заволодінні його майном з подальшою спільною реалізацією фотоапарату в приміщенні ломбарду, вказує на те, що ОСОБА_29 за попередньою змовою із ОСОБА_9 вчинили діяння по відношенню до потерпілого ОСОБА_17 , що охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 186 КК України.

Підстав вважати, що потерпілий ОСОБА_17 та свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 обмовляють обвинуваченого ОСОБА_8 з метою його притягнення до кримінальної відповідальності, колегією суддів не встановлено.

Те, що потерпілий ОСОБА_17 не зміг розмежувати тілесні ушкодження, які були йому нанесені окремо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та не міг згадати, хто саме з обвинувачених забрав у нього рюкзак, не вказує на відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 , на які посилається обвинувачений ОСОБА_29 на підтвердження його непричетності до вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_17 , колегія суддів визнає неналежними та такими, що суперечать іншим матеріалам кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на те, що за даним епізодом не було доведено співучасть ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки була відсутня будь-яка домовленість на спільне його вчинення, а потерпілий не підтвердив будь-які активні дії другої особи у вчиненні злочину (фізичне насильство та заволодіння майном), колегія суддів визнає необґрунтованими.

Так, співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. При цьому, домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, протиправні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо потерпілого ОСОБА_17 були узгодженими та послідовними між собою, що вказує на об`єднаність їх спільною метою. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діяли як співвиконавці кримінального правопорушення щодо потерпілого, оскільки їхні дії свідчили про спільність умислу, спрямованого на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном. Про спільний умисел свідчать узгоджені дії обвинувачених як в момент грабежу, так і до цього. Зокрема, засуджені разом побігли за потерпілим, казали, щоб він віддав їм портфель, а після відмови, один з хлопців наніс потерпілому кулаком удар в обличчя, після чого обвинувачені разом, тримаючи останнього під руки, силою повели до одноповерхової споруди, де продовжили наносити тілесні ушкодження, а у подальшому забрали портфель і разом зникли з місця події.

Наведені узгоджені дії обвинувачених беззаперечно вказують на наявність єдиної спільної мети та узгодженості дій нападників, що свідчить про їх попередню домовленість. При цьому форма змови для наявності співучасті значення не має, як і тривалість часу до вчинення злочину.

Слідчі дії - впізнання особи по фотознімкам від 02.02 та 05.02.2020, протоколи за результатами яких сторона захисту вважає недопустимими доказами, проведені та оформлені за правилами ст. 228 КПК України. Зокрема, у потерпілого ОСОБА_17 та свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , як це вказано в протоколах, з`ясовано, чи можуть вони впізнати особу, її зовнішність і прикмети та у зв`язку з якими обставинами, де останні за рисами обличчя та зачіскою вказали на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та навели обставини, за якими їх бачили, які у подальшому підтвердили під час судового розгляду та їх безпосереднього допиту.

По епізоду вчинення ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 крадіжки батарей у домоволодінні потерпілої ОСОБА_15 , наступними даними:

- показань потерпілої ОСОБА_15 , яка суду першої інстанції показала, що у травні місяці 2020 року відбулась крадіжка у домоволодінні, яке було зачинене та огороджене. Були винесені батареї, автоматика до котла і насоса теж були викрадені, пошкоджені двері і поламаний замок. Про крадіжку їй повідомила сусідка ОСОБА_45 , яка сказала, що в будинку виламані батареї, які лежали на підлозі. Коли 21.05.2020 вона прибула в домоволодіння і бачила, що в прихожій складено 6 батарей. Вона викликала поліцію, а у подальшому на прохання поліцейських, залишила відкритими двері будинку. Наступного дня батарей вже не було. Зазначала, що будинок по АДРЕСА_4 був подарований її дочці, яка проживає в Польщі, але в будинку зареєстрована вона і її син. В будинку вона постійно не проживала, однак там знаходились її речі і проводилися ремонтні роботи. Вона дивилась за будинком і крім неї доступу до нього ніхто не мав. Стас - племінник її сусідів, він був вхожий на територію домоволодіння;

- показань свідка ОСОБА_19 , який під час допиту в суді апеляційної інстанції показав, що в травні місяці 2020 року приблизно о 09 годині йому подзвонили обвинувачені і попросили перевезти металобрухт. Він запитав, чи не має криміналу, на що хлопці повідомили, що тітка робить ремонт. Коли обвинувачені завантажили батареї в причеп, він відвіз їх до пункту прийому металобрухту. На зворотному шляху їх зупинили працівники поліції. Батареї в причеп грузили втрьох і вигружали також. Хлопці розуміли, що вони роблять, бо були пов`язані. З ким розраховувались за батареї на пункт прийому, він не бачив;

- показань свідка ОСОБА_20 , який суду першої інстанції показав, що він працює на прийомці металу по АДРЕСА_5 . У 2020 році навесні приїхали троє хлопців з водієм на машині вишневого кольору (дев`яносто дев`ята модель) з причепом, з батареями білого кольору. Хлопці вивантажили батареї, він їх прийняв і розрахувався. Кількість, вагу батарей та суму коштів, яка була сплачена, він не пам`ятає. Після того, як хлопці поїхали одразу приїхали працівники поліції;

- показань свідка ОСОБА_21 , який суду першої інстанції показав, що з ОСОБА_46 та ОСОБА_47 він познайомився у 2020 році. ОСОБА_48 та ОСОБА_49 прийшли до нього, щоб він покликав ОСОБА_22 і він покликав. Вони сказали ОСОБА_50 , що треба зарядку знайти і пішли в двір по АДРЕСА_4 . Коли прийшли, то пішли в сарай, ждали там, поки ОСОБА_51 принесе зарядку і гроші. Коли прийшов ОСОБА_51 , він приніс з собою зарядку та гроші, які ніби віддав ОСОБА_52 , потім вони всі пішли в магазин «Дім», де придбали пиво, після чого повернулись в сарай, щоб сидіти там далі. На території домоволодіння вони гуляли близько двох годин. Потім він пішов, а там залишались ОСОБА_53 , ОСОБА_48 та ОСОБА_49 . Вказав, що коли він був з хлопцями, то будинок був закритий. Наступного дня він зустрів ОСОБА_54 , який сказав, що пішов з подвір`я, бо його покликала мама, а хлопці залишились. Також свідок пояснив, що власник будинку його близький друг, який дозволяв заходити в двір, але будинок при цьому був закритий. В будинку вони з обвинуваченими ніколи не були, перебували лише на подвір`ї. Власних речей в будинку він не зберігав. У будинку лише бував з другом ОСОБА_55 , який є власником будинку, тоді ж бачив там батареї, які були прикручені, оскільки там був зроблений ремонт. Зазначив, що не повідомляв обвинувачених, що в будинку знаходяться батареї і не давав дозволу на те, щоб вони брали батареї. Від ОСОБА_56 він дізнався, що з будинку викрали батареї. Крім того вказав, що не повідомляв обвинуваченим про те, що в нього є ключі від будинку, оскільки в нього на той момент їх не було. Він не пропонував хлопцям забрати батареї і в нього не розпитували, які в будинку є речі. Коли перебував на подвір`ї з ОСОБА_57 та ОСОБА_47 , то двері будинку не були пошкоджені, було видно, що вони закриті;

- протоколу огляду місця події від 21.05.2020 з фототаблицями, дослідженими під час апеляційного розгляду, яким зафіксовано проведений за участі потерпілої ОСОБА_15 та за її добровільної згоди, огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , де виявлено 5 металевих батарей від системи водяного опалення із слідами зриву від основної системи (Том 3, а.п. 141, 142-149);

- протоколу огляду місця події від 22.05.2020 з фототаблицями, дослідженими під час апеляційного розгляду, яким зафіксовано проведений за участі потерпілої ОСОБА_15 та за її добровільної згоди, огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 (Том 3, а.п. 153-164);

- протоколу огляду місця події від 22.05.2020 з фототаблицями, дослідженими під час апеляційного розгляду, яким зафіксовано проведений за добровільної згоди ОСОБА_58 , огляд пункту прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_5 , під час якого виявлено та вилучено 6 чавунних батарей по сім секцій кожна (Том 3, а.п. 165, 166-171-164);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 25.06.2020 з відеозаписом до нього, дослідженого під час апеляційного розгляду, за яким свідок ОСОБА_20 в присутності понятих відтворив обставини здачі трьома молодиками чавунних батарей та отримання за це коштів (Том 3, а.п. 172-176);

- протоколів затримання ОСОБА_59 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в якості підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення від 22.05.2020, дослідженими під час апеляційного розгляду (Том 3, а.п. 177-191);

- протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з довідкою від 23.05.2020, дослідженими під час апеляційного розгляду, за якими свідок ОСОБА_60 за загальними рисами обличчя та зачіскою впізнав на фотознімку під № 3 (фото належить ОСОБА_9 ), під № 2 (фото належить ОСОБА_8 ) та під № 4 (фото належить ОСОБА_10 ) осіб, яких він відвозив на пункт прийому металобрухту в м. Золотоноша, де було здано 6 чавунних батарей (Том 3, а.п. 193-201);

- висновку експерта № 10/973 від 24.06.2020, з довідкою про витрати та таблицею, дослідженого під час апеляційного розгляду, про те, що ринкова вартість 6 чавунних батарей по 7 секцій кожна, станом на 22.05.2020 при умові, що дані батареї знаходилися в доброму товарному стані та придатні для використання за призначенням, могла становити 2142 грн. (Том 3, а.п. 213-221);

- протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з довідкою від 25.06.2020, дослідженими під час апеляційного розгляду, за якими свідок ОСОБА_20 за загальними рисами обличчя, зачіскою та статурою впізнав на фотознімку під № 1 (фото належить ОСОБА_10 ), під № 2 (фото належить ОСОБА_9 ) та під № 3 (фото належить ОСОБА_8 ) осіб, які 22.05.2020 здавали чавунні батареї (Том 3, а.п. 224-235);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 18.06.2020 з відеозаписом, дослідженому під час апеляційного розгляду, за яким підозрюваний ОСОБА_8 в присутності понятих відтворив обставини його перебування в домоволодінні АДРЕСА_4 , спілкування зі Стасом 21.05.2020 та вивезення чавунних батарей до пункту прийому металобрухту на автомобілі з причепом, разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 22.05.2020 (Том 4, а.п. 47-53);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 18.06.2020 з відеозаписом, дослідженому під час апеляційного розгляду, за яким свідок ОСОБА_19 в присутності понятих відтворив обставини за якими він автомобілем з причепом возив трьох хлопців на пункт прийому металобрухту, де вони здали чавунні батареї (Том 4, а.п. 55-60);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 19.06.2020 з відеозаписом, дослідженому під час апеляційного розгляду, за яким підозрюваний ОСОБА_9 в присутності понятих відтворив обставини його перебування в домоволодінні АДРЕСА_4 разом із ОСОБА_61 та ОСОБА_8 і вивезення чавунних батарей до пункту прийому металобрухту на автомобілі з причепом, разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_8 22.05.2020 (Том 4, а.п. 61-66);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 22.06.2020 з відеозаписом, дослідженому під час апеляційного розгляду, за яким підозрюваний ОСОБА_10 в присутності понятих відтворив обставини його перебування в домоволодінні АДРЕСА_4 22.05.2020 разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і вивезення чавунних батарей до пункту прийому металобрухту на автомобілі з причепом (Том 4, а.п. 67-72).

Такі докази спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він крадіжки не вчиняв, а розпорядився ввіреним майном через ОСОБА_26 .

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_26 не є власником домоволодінні АДРЕСА_4 .

З показань потерпілої ОСОБА_15 слідує, що вона дивилась за будинком, який належить її донці і окрім неї доступу до нього ніхто не мав. При цьому ОСОБА_30 - племінник її сусідів, він був вхожий на територію домоволодіння.

Як встановлено судом, що і не оспорюється обвинуваченим ОСОБА_8 , 21.05.2020 останній, разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_21 та ОСОБА_62 перебував на території домоволодіння АДРЕСА_4 , а 22.05.2020 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 завантажив в автомобіль батареї з даного домоволодіння, які у подальшому здав на пункті прийому металобрухту.

Посилання ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_30 надав дозвіл на здачу батарей спростовуються показаннями самого ОСОБА_21 , який вказав на те, що подібного дозволу він не давав.

Крім того під час допиту в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_21 дозволив йому та ОСОБА_8 здати батареї, а гроші поділити. Разом з цим ОСОБА_21 говорив, що він доглядає за будинком, але вони з ОСОБА_8 розуміли, що він не є власником.

Незважаючи на те, чи давав ОСОБА_21 дозвіл на здачу батарей належних потерпілій, обвинуваченим було відомо і вони розуміли про те, що він не є власником будинку, тому у них не було підстав вважати його дозвіл на розпорядження батареями правомірним.

Доводи сторони захисту про відсутність такої кваліфікуючої ознаки як проникнення при вчиненні крадіжки, оскільки володілець житла добровільно надав до нього доступ, а факт обмеження такого доступу нічим не підтверджений, колегія суддів визнає неприйнятними та враховує, що проникнення як кваліфікуюча ознака крадіжки передбачає, що особа потрапила в житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення крадіжки. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення крадіжки та наявність в особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 21.05.2020 перебували в домоволодінні АДРЕСА_4 , де бачили чавунні батареї. Наступного дня вони погрузили ці батареї в автомобіль та здали на пункт прийому металобрухту, тобто реалізували об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Оскільки чавунні батареї були в будинку, а обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не мали вільного доступу до будинку, могли проникнути до нього через подвір`я, яке є огородженим, а хвіртка зачиненою.

При цьому законність їх перебування в будинку, в тому числі за згодою його власника або особи, яка на правомірних підставах ним користується, на яку посилається ОСОБА_8 , не доведена.

Навіть у випадку, якщо вхідні двері будинку були не зачинені на замок, на що посилається обвинувачений і про що вказала потерпіла під час судового розгляду, дії обвинуваченого слід кваліфікувати за кваліфікуючою ознакою «незаконне проникнення», що узгоджується з усталеною практикою ВС.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про безпідставність визнання потерпілою ОСОБА_15 , яка не є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 і не може заявляти цивільний позов, були предметом перевірки та оцінки судом першої інстанції, що знайшло своє відображення в оскаржуваному судовому рішенні.

За змістом ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні, в тому числі, може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Дійсно, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_15 не є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , таким власником, за договором дарування від 06.10.1998 року, є ОСОБА_63 донька ОСОБА_15 .

З показань ОСОБА_15 її донька проживає в Польщі, а в будинку по АДРЕСА_4 зареєстрована вона і її син. В даному будинку вона на постійній основі не проживає, однак в ньому знаходяться її речі та робиться ремонт.

Оскільки ОСОБА_15 на правових підставах фактично користувалась домоволодінням за адресою: АДРЕСА_4 , з якого вчинено крадіжку батарей і кримінальним правопорушенням їй завдано шкоду, вона була обґрунтовано залучена досудовим розслідуванням в якості потерпілої з усіма правами, передбаченими 56 КПК України.

Щодо обґрунтованості виправдування ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявності підстав для його засудження за ч. 3 ст. 185 КК України, на чому наполягає сторона обвинувачення, колегія суддів враховує наступне.

Допитаний судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України не визнав в повному обсязі та показав, що зранку 22.05.2020 до нього зателефонували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які попросили допомогти завантажити батареї. Він погодився, у зв`язку з чим прийшов додому до ОСОБА_8 , звідкіля разом із ОСОБА_9 на таксі поїхали до будинковолодіння, де загрузили батареї, які відвезли до пункту прийому металобрухту. Коли повертались з пункту прийому, вони були затримані працівниками поліції.

На додаткові запитання учасників судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 пояснив, що він не знав ОСОБА_64 . У нього не виникало сумнівів з приводу правомірності дій його брата ОСОБА_8 , оскільки вони приїхали відкрито і вдень. Він не пам`ятає, що запитував таксист, коли віз їх до пункту приймання металобрухту. Йому особисто ні за що винагороду хлопці не обіцяли. Він не запитував у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 куди вони їдуть. Коли приїхали на місце, він не знав, кому належить домоволодіння. Також він не знав, кому належать батареї, його просто попросили допомогти. Крім його, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в домоволодінні 22.05.2020 нікого не було, а будинок був відкритий. До цього хлопці йому не пропонували їхати на незнайоме місце, таке було вперше.

За змістом ст. 91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Для наявності суб`єктивної сторони таємного викрадення чужого майна має бути встановлено, що особа діяла з прямим умислом, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, на яку він не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.

Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого або очевидців, за відсутності сторонніх осіб. Обов`язковою ознакою крадіжки є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому, або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Таким чином із суб`єктивної сторони таємне викрадення чужого майна полягає у наявності лише прямого умислу, де винна особа усвідомлює, що протиправно безоплатно вилучає чуже майно і обертає його на свою користь, чим завдає шкоди власникові.

Повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які у своїй сукупності доводили б поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_10 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто умислу останнього, спрямованого саме на вчинення крадіжки, а не на надання допомоги знайомому ОСОБА_9 та братові ОСОБА_8 та корисливого мотиву бажання збагатитися за рахунок майна потерпілої, що спростовувало б його показання про те, що завантажуючи батареї у причіп автомобіля, а у подальшому відвантажуючи їх на пункті прийому металобрухту ОСОБА_10 мав на меті допомогти ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Так, з показань допитаних судом апеляційної інстанції обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вбачається, що вони просили ОСОБА_10 допомогти завантажити та розвантажити батареї, при цьому жодних домовленостей за винагороду не було, йому гроші взагалі не планували давати. Гроші вони мали поділити виключно між собою, а половину віддати ОСОБА_65 .

Докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовує пред`явлення ОСОБА_10 обвинувачення, зокрема: показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; протоколи проведення слідчих експериментів від 25.06.2020 та від 18.06.2020 за участі свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_66 ; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2020 та 25.06.2020 за участі свідків ОСОБА_66 , ОСОБА_20 ; протоколи проведення слідчих експериментів від 18.06.2020, від 19.06.2020 та від 22.06.2020 за участі підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 лише підтверджують факт присутності 22.05.2020 ОСОБА_10 на місці події, а також те, що він разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 завантажував, вивантажував і подальшому здавав на пункт прийому металобрухту батареї, що і не заперечується самим ОСОБА_10 . Показання свідка ОСОБА_21 вказують лише на факт перебування 21.05.2020 за адресою: АДРЕСА_4 обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а протоколи огляду місця події від 21.05.2020, 22.05.2020 і висновок експерта № 10/973 від 24.06.2020 на вилучення батарей з домоволодіння потерпілої і їх реалізацію, а також про вартість належного їй майна. При цьому жоден із наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої та апеляційної інстанції доказів не вказують на те, що ОСОБА_10 знав про те, що за його участі вчиняється крадіжка і мав умисел на її вчинення з корисливих мотивів.

При цьому враховується, що і під час слідчих експериментів 18.06.2020 та 19.06.2020 підозрювані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відтворюючи обстановку та обставини події, однозначно вказували на те, що ОСОБА_10 лише допомагав їм завантажувати в причіп і відвантажувати з нього батареї, його попросили допомогти у зв`язку з тим, що він більш фізично розвинутий.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зібрані стороною обвинувачення докази формально вказують на об`єктивну сторону крадіжки. Разом з цим, за відсутності доказів на підтвердження її суб`єктивної сторони, стверджувати, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів позбавлена можливості, тому апеляційні вимоги прокурора залишає без задоволення.

Той факт, що ОСОБА_10 з потерпілою знайомі не були, раніше до її домоволодіння він не приходив, дозволу на це вона йому не надавала, а саме домоволодіння огороджене парканом із хвірткою, яка на момент вчинення крадіжки була зачинена на защібку, не вказує на доведеність суб`єктивної сторони ст. 185 КК України, оскільки як вбачається з показань обвинувачених, ОСОБА_10 не знав про те, що вчиняється крадіжка, вони його запросили для надання їм допомоги. Крім іншого сам ОСОБА_10 вказував на те, що у нього не виникало сумнівів з приводу правомірності дій його брата ОСОБА_8 , оскільки до домоволодіння вони приїхали вдень і дії вчиняли відкрито, такі доводи останнього прокурором не спростовано.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, колегія суддів виходить з вимог ст. 65 КК України про те, що воно призначається враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке, згідно ч. 2 ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції, на виконання загальних засад його призначення і роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно приписів ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, дані про особу обвинувачених, які раніше судимі, за місцем проживання ОСОБА_8 характеризується посередньо, а ОСОБА_9 негативно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебувають, позицію потерпілих, які вважали, що подальше виправлення обвинувачених неможливе без позбавлення волі, в якості пом`якшуючих їх покарання обставин - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а в якості обставин, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини і у стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано призначив обвинуваченим покарання в межах санкцій частин статтей КК України за кожне кримінальне правопорушення окремо, а остаточне покарання за їх сукупністю, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на певний строк.

Крім того ОСОБА_9 правомірно призначено покарання за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у виді року позбавлення волі до покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів в даному провадженні, оскільки він після постановлення вироку Чорнобаївським районним судом від 16.10.2018 і до повного відбуття покарання призначпеного за ним вчинив нові кримінальні правопорушення.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, як за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, так і остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, а для ОСОБА_9 і за сукупністю вироків, у визначених судом межах, відповідає загальним засадам призначення покарання, його меті та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинувачених, з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Обставини на які посилаються захисник ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_14 для пом`якшення призначеного ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання, були предметом оцінки та перевірки судом першої інстанції і в повному обсязі враховані при призначенні покарання, яке, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин провадження, відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті.

Оскільки підстав для зменшення обсягу пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, яке визнано судом першої інстанції доведеним, під час апеляційного розгляду не встановлено, підстав вважати, що останньому призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі винного, не вбачається.

Те, що обвинувачений ОСОБА_8 у власності має будинковолодіння та частково відшкодував заподіяну ним шкоду, не дає підстави для призначення йому більш м`якого покарання.

Наявність у ОСОБА_8 , який не працює, не одружений, утриманців не має, сталих соціальних зв`язків стороною захисту не доведена.

З урахуванням того, що кримінальні правопорушення в даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 вчинив будучи раніше судимим за злочин корисливої спрямованості і, хоч і сплатив суму штрафу призначеного за вироком, однак належних висновків для себе не зробив і знов вчинив злочини проти власності, в тому числі щодо малолітнього потерпілого, підстави для його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, відсутні.

Колегія суддів також вважає достатнім при призначенні ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків, приєднання до нього невідбутої частини покарання за вироком Чорнобаївського районного суду від 16.10.2018 саме у виді одного року позбавлення волі і підстав для його зменшення до 1 місяця, не знаходить.

Даних про те, що за станом здоров`я ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не може відбувати призначене йому судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі, матеріали кримінального провадження не містять.

Також колегія суддів цілком погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який вирішено з урахуванням положень чинного законодавства, вважаючи суми визначені судом до відшкодування такими, що відповідають критеріям розумності і справедливості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при стягненні процесуальних витрат на користь держави із ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у сумі 5198,20 грн., судом не зазначено конкретну суму, яка належить стягненню з обвинувачених з урахуванням ступеня вини та майнового становища кожного з них.

Разом з цим, за відсутності апеляційних вимог щодо стягнення процесуальних витрат, колегія суддів позбавлена можливості привести вирок у відповідність до вимог процесуального закону в цій частині. Тому наведене, за необхідністю, підлягає вирішенню в порядку ст. 537 КПК України.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційних скаргах обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2022 року щодо ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_14 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України, а засудженими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді