Справа № 527/1971/22
провадження № 1-кп/527/224/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді- ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання- ОСОБА_2 , прокурора- ОСОБА_3 , обвинуваченого- ОСОБА_4 , захисника- ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засі данні кримінальне провадження №0000257 від 27.02.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Софіївка Перша Близнюківського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.09.2019 року за ч.2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту, звільненого 19.11.2019 року по відбуттю строку покарання, -у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

в с т а н о в и в:
Згідно з вимогами ст. 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старший солдат ОСОБА_4 28.09.2018 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 роки, за яким він був зобов`язаний проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк, знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України (п.1 означеного контракту). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02.12.2018 №237-РС ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця помічника гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.12.2018 №251 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26.04.2019 №81-РС ОСОБА_4 призначено на посаду старшого стрільця 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону. О 10 годині 00 хвилин 19.06.2019 ОСОБА_6 був затриманий на підставі ухвали суду від 26.04.2019 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 19.06.2019 ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області (справа № 629/5165/18, номер провадження 1-кп/629/170/19) ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.08.2019. 15.08.2019 ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області (справа № 629/5165/18, номер провадження 1-кп/629/170/19) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 13.10.2019. Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.09.2019 (справа № 629/5165/18, номер провадження 1-кп/629/170/19) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на п`ять місяців, тобто з 19 червня 2019 року по 19 листопада 2019 року. Відповідно до довідки про звільнення серія ХАР №02810 ОСОБА_4 відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 19 червня 2019 року по 19 листопада 2019 року. 17 березня 2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України, на території України оголошено часткову мобілізацію та в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє на час вчинення кримінального правопорушення. У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу. Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини. Однак, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді старшого стрільця 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат» в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 20.11.2019, по закінченню терміну відбуття покарання у державній установі Державної кримінально-виконавчої служби «Диканівська виправна колонія №12» з 19.06.2019 по 19.11.2019, діючи з прямим умислом, а саме, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування військової частини, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та до 14.01.2020 року в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно, постійно перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 , проводячи час на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний у судовому засіданні, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.4 ст.407 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, підтвердивши факт вчиненого ним кримінального правопорушення, пояснивши час, спосіб та обставини, за яких він вчинив кримінальне правопорушення, підтвердивши характер та механізм своїх дій, щиро розкаявся та просив суворо не карати.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. При цьому судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України - нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд керується вимогами ст.65 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

При обранні міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, раніше судимий, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, на теперішній час в лавах ЗСУ захищає незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, за місцем служби характеризується позитивно, - та приходить до висновку, що покарання останньому слід призначити із застосуванням положень статті 75 КК України з виконанням покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід не застосовувався. Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.368 - 370,373,374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з іспитовим строком на 1(один) рік.
Згідно п.1, п.2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно ч.4 ст.76 КК України нагляд за ОСОБА_4 в період дії іспитового строку покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення - на орган пробації за місцем проживання ОСОБА_4 .

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1