УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 205/3768/19-к

провадження № 51-3605ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , касаційна скарга стосовно якого не надходила.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 у невстановлені місці та час, вступив у попередню змову зі знайомим йому ОСОБА_5 , направлену на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинений за попередньою змовою групою осіб, згідно якої вони обидва виступали виконавцями.

11 березня 2019 року, близько 17:00, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 знаходячись поблизу буд. 6 на вул. Щербаня в м. Дніпро, побачили раніше незнайомого неповнолітнього ОСОБА_7 , майно якого вони визначили об`єктом злочинного посягання. Реалізуючи вищевказаний умисел, діючи з корисливим мотивом та за попередньою змовою, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , одночасно з різних боків наблизились до ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_5 притиснув своєю рукою потерпілого до воріт у проході будинку та висловив категоричну вимогу віддати належний останньому мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy S7 edge». Розуміючи те, що він став об`єктом нападу, усвідомлюючи небезпечність для свого здоров`я та життя, відсутність шляхів відступу для себе через злагоджені дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , потерпілий віддав ОСОБА_5 вищевказаний мобільний телефон. В цей час ОСОБА_6 витягнув з-під власної куртки заздалегідь підготовлений ніж типу «тесак», та для остаточного подолання будь- яких спроб до супротиву завдав одного удару ножем по руці ОСОБА_7 , тобто застосував насильство, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді різаної рани по зовнішній поверхні лівого передпліччя, яке належить до легких тілесних ушкоджень, як таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишили місце вчинення кримінального правопорушення, яким спричинили потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 7666,67 грн.

Згідно з ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року вищезазначений вирок змінено в частині визначення початку строку відбування покарання.Постановлено рахувати строк відбування покарання ОСОБА_5 з 11 березня 2019 року. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість і призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що суд під час призначення покарання її підзахисному, не повною мірою зважив на дані про його особу. Крім того,надаючи свою оцінку доказам та фактичним обставинам у даному кримінальному провадженні захисник наголошує на тому, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутня така кваліфікуюча ознака інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 187 КК України як попередня змова на вчинення злочину. При цьому захисник посилається на власну версію подій та стверджує, що показання потерпілого є суперечливими, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Колегія суддів, перевіривши касаційну скаргу та наявні копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Отже, доводи захисника ОСОБА_4 щодо оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії подій стосуються, по суті, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що виходячи з вимог ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення ґрунтуються на аналізі доказів, досліджених й ретельно перевірених у судовому засіданні, зокрема: показаннях потерпілого, який чітко зазначив про те, що 11 березня 2019 року, двоє чоловіків відкрито заволоділи його мобільним телефоном, при цьому ОСОБА_5 притиснув його до воріт та вимагав віддати телефон, а після того як потерпілий виконав цю вимогу, іншим співучасником йому було завдано удар ножем у передпліччя лівої руки, а у подальшому нападники з викраденим зникли;протоколом пред`явлення для впізнання від 12 березня 2019 року, згідно з яким потерпілий серед пред`явлених для впізнання осіб впізнав ОСОБА_5 як особу, яка здійснила на нього напад та заволоділа телефоном; протоколом слідчого експерименту від 05 квітня 2019 року, згідно з яким потерпілий виклав обставини вчиненого на нього нападу, в тому числі і в частині нанесення йому тілесного ушкодження, що узгоджується з його показаннями в суді першої інстанції та іншими доказами; протоколом обшуку автомобіля «ВАЗ-21093», д.н.з. НОМЕР_1 , від 18 квітня 2019 року, згідно яким в салоні вказаного автомобіля під переднім пасажирським сидінням було виявлено ніж із рукояткою чорного кольору; протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 19 квітня 2019 року, з якого вбачається, що потерпілий серед пред`явлених його для впізнання речей, впізнав ніж, яким 11 березня 2019 року йому було завдано тілесне ушкодження під час скоєння розбійного нападу; показаннями свідка ОСОБА_8 про те, що11 березня 2019 року він бачив поблизу буд. 6 на вул. Щербаня в м. Дніпро, двох чоловіків, прикмети яких свідок описав, які стояли біля молодого хлопця та розмовляли з ним на підвищених тонах, після чого ці чоловіки швидким кроком підійшли до автомобіля «ВАЗ-21093» темного кольору та поїхали; іншими доказами, дослідженими під час розгляду кримінального провадження.

Оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187 КК.

Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що між ОСОБА_5 та особою, провадження щодо якої зупинене, не було попередньої змови про вчинення цього кримінального правопорушення, були предметом перевірки суду апеляційної інстанцій та обґрунтовано спростовані.

Так, колегія суддів апеляційного суду у своєму рішенні зазначила, що вказані особи на місце вчинення злочину приїхали на одному автомобілі, одночасно підійшли до ОСОБА_7 з різних боків, і в той час, коли ОСОБА_5 притиснув потерпілого до воріт і висунув вимогу віддати телефон, особа, щодо якої провадження зупинене, завдала потерпілому удар ножем у передпліччя з метою його залякування і подолання волі до супротиву, після чого нападники, заволодівши телефоном потерпілого, разом залишили місце вчинення кримінального правопорушення на автомобілі. Таким чином, спільність, одночасність та узгодженість дій вказаних осіб, очевидна спрямованість їх на досягнення єдиного злочинного результату, поза розумним сумнівом свідчать про наявність між ними попередньої змови на вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів Касаційного кримінального суду.

Посилання захисника на суперечливість показань потерпілого, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки суди першої і апеляційної інстанцій оцінювали їх достовірність, і сумнівів у їх правдивості у цих судів не виникало, оскільки ці показання були послідовними і узгоджувались з іншими дослідженими доказами та з обставинами, встановленими у кримінальному провадженні. При цьому апеляційний суд зазначив, що окремі наявні суперечності можуть пояснюватися молодим віком потерпілого та сильним душевним хвилюванням як під час нападу, так і в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає немотивованими і доводи захисника у касаційній скарзі про несправедливість призначеного її підзахисному покарання внаслідок суворості.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, під час призначення ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу, який раніше не судимий, неодружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на тяжкі та хронічні захворювання не хворіє, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні матір, яка хворіє на тяжке онкологічне захворювання. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, та, врахувавши конкретні обставини справи та дані про особу ОСОБА_5 , дійшов обґрунтованого висновку про призначення йому покарання, наближеного до нижчої межі санкції статті, за якою його засуджено.

Твердження захисника про те, що суд повинен був врахувати наявність у ОСОБА_5 хронічних захворювань, а також те, що він є єдиним годувальником хворої матері, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції і свого підтвердження не знайшли.

Призначене ОСОБА_5 покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання відповідно до якого суд, на основі оцінки ряду загальних і спеціальних критеріїв, зазначених у законі, визначив особі, яка вчинила злочин, справедливу міру покарання, спрямовану на досягнення цілей виправлення засудженого.

Таким чином, посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга захисника не містить.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3