ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/271/23 Справа № 699/1098/20 Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Черкаси Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Городищенського райсуду Черкаської обл. від 20.02. 2023 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 ,

який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.м.т.

Лисянка Лисянського р-ну Черкаської

обл., українця, громадянина України,

має середню освіту, не одружений,

зареєстрований

АДРЕСА_1 , проживає

АДРЕСА_2 ,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 20.04.2023 р. включно без можливості внесення застави,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Городищенського райсуду Черкаської обл. перебуває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000271 від 1.07.2020 р., за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України.

У судовому засіданні 20.02.2023 р. ухвалою суду продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - по 20.04.2023 включно, без можливості внесення застави.

Продовжуючи ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що обставини по справі з часу попереднього продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження. Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів; неодноразово був за-суджений за корисливі злочини, що дає підстави вважати, що останній схильний до скоєння злочинів, може продовжувати злочинну діяльність, а також з метою уникнення покарання, може ухилитися від суду, а тому доцільно вирішити питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, в зв`язку із чим суд прийшов до висновку про відсутність на даний час підстав для скасування обраного та обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, або задоволення клопотання захисника та обвинуваченого про обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того судом враховано, що в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» запроваджено воєнний стан, який на думку суду може посприяти обвинуваченому ОСОБА_9 в переховуванні від суду чи при обранні іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою завадить або зробить неможливим виконання ним процесуальних обов`язків, які будуть покладені на нього.

Стороною захисту не надано доказів щодо незадовільного стану здоров`я обвинува-ченого та тяжкого захворювання його батька.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу місцевого суду, оскільки, на його думку, поза увагою суду в оскаржуваній ухвалі залишилися обставини, що жодних нових даних про існування ризиків, передбачених ст. ст. 177 та 178 КПК України, як обов`язкова умова продовження тримання під вартою ОСОБА_9 прокурор у відповідних клопотаннях та суд, виносячи ухвалу, не встановили. Зазначає, що за час судового розгляду строк тримання під вартою відносно ОСОБА_9 неодноразово продовжувався. Сторона захисту вважає абсурдним посилання місцевого суду в оскаржуваній ухвалі на запровадження в державі воєнного стану, в зв`язку із чим переховування від суду обвинуваченого, оскільки згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та відповідного Указу Президента України на території держави запроваджуються значні обмеження конституційних прав громадян, в тому числі заборона вільного пересування в комендантську годину, застосування блок-постів, посилення контролю за особами, заборона виїзду за кордон чоловіків певного віку тощо.

Звертає увагу, що жодного разу тиск на свідків збоку обвинуваченого чи його захисників або родичів не чинився, по справі допитано всіх свідків та потерпілих, крім одного, який перебуває за кордоном, при цьому обвинувачений почав відшкодовуватися потерпілим збитки. Також, з боку обвинуваченого не було тиску на потерпілого, а враховуючи, що всі докази перебувають виключно в розпорядженні прокурора, обвинувачений не має об`єктивної можливості знищити чи спотворити їх. Вказує, що мати обвинуваченого є інвалідом ІІ групи, яка потребує певного догляду. Вважає, що існує об`єктивна загрозю життю та здоров`ю обвинуваченого в умовах тримання під вартою, оскільки він протягом 2020-2022 р. сприяв правоохоронним органам у виявленні, документуванні та притягненні до кримінальної відповідальності так званих «смотрящих» від кримінального світу за Черкаським СІ за вимагання та поширення злочинного впливу на інших ув`язнених, до нього було застосовано заходи безпеки, а у кримінальному провадженні визнано потерпілим.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, змінивши запобіжний захід ОСОБА_9 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити по викладених у ній доводах, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважав, що ухвалу суду є законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали виділені з судового провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на пра-вильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ч. 3 ст. 407 КПК України постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України, одне з яких відноситься до особливо тяжких злочинів, пов`язаний із застосуванням насильства, яке призвело до загибелі людини. При цьому ОСОБА_9 не пові-домив швидку допомогу та правоохоронні органи про нанесені потерпілому тілесні ушко-дження, з місця події зник і був затриманий працівниками поліції лише через деякий час.

Крім того, ОСОБА_9 раніше неодноразово був засудженим за корисливі злочини, чого він сам не заперечував, тобто останній на шлях виправлення не ставав, незважаючи на покарання, продовжував з часом вчиняти кримінальні правопорушення.

Враховуючи виділені матеріали з кримінального провадження, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та те, що обставини по справі з часу попереднього продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені зазначеною нормою закону не зменшились, тоді як сторона захисту не вказала та не надала переконливих доказів того, що зазначені ризики на день розгляду даного клопотання, зменшилися чи взагалі перестали існувати.

В апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що поза увагою суду в оскаржуваній ухвалі залишилися обставини, що жодних нових даних про існування ризиків, передбачених ст. ст. 177 та 178 КПК України, як обов`язкова умова продовження тримання під вартою, прокурор у відповідних клопотаннях та суд у своїй ухвалі не встановили. Апеляційний суд вважає зазначені доводи апелянта неприйнятними, оскільки відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком в контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд першої інстанції обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою, з огляду на стадію судового розгляду, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, характер і обставини вчинення кримінального правопорушення, надав оцінку особі останнього, з врахуванням чого, дійшов вірних висновків про те, що ризики, наведені прокурором існують і є доведеними, що не дає підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів.

Безпідставними є доводи сторони захисту про те, що жодного разу тиск на свідків збоку обвинуваченого чи його захисників або родичів не чинився, при цьому потерпілим почали відшкодовуватися обвинуваченим збитки та те, що з боку обвинуваченого не було тиску на потерпілого, а враховуючи, що всі докази перебувають виключно в розпорядженні прокурора, обвинувачений не має об`єктивної можливості знищити їх чи спотворити.

З урахуванням фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає неспроможними доводи захисника про наявність у обвинуваченого матері інваліда ІІ групи, яка потребує певного догляду та допомоги та яка має незадовільний стан здоров`я і потребує стороннього догляду.

Існування наявності об`єктивної загрози життю та здоров`ю обвинуваченого в умовах тримання під вартою, оскільки він протягом 2020-2022 р. сприяв правоохоронним органам у виявленні, документуванні та притягненні до кримінальної відповідальності так званих «смотрящих» від кримінального світу за Черкаським СІ за вимагання, поширення злочинного впливу на інших ув`язнених, при цьому постановою слідчого до нього застосовані заходи безпеки, а у кримінальному провадженні визнано потерпілим є необґрунтованими, оскільки в судовому засідання встановлено що ОСОБА_9 утримується в ІТТ № 1 ГУНП в Черкаській обл., тобто не в умовах слідчого ізолятора, а в окремому спеціально обладнаному приміщенні.

Неспроможними є доводи сторони захисту щодо абсурдних, на його думку, посилань місцевого суду в оскаржуваній ухвалі на запровадження в державі воєнного стану, оскільки на думку суду дана обставина лише збільшує вище встановлені місцевим судом ризики. Крім того, військова агресія проти України суттєво обмежує можливості виконання правоохоронними органами своїх повноважень та істотно погіршує криміногенну обстановку.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час її апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст.183, 199, 331, 405, 418, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Городищенського райсуду Черкаської обл. від 20.02.2023 р., якою відносно ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, термін тримання під вартою до 20.04.2023 р. без визначення розміру застави залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді