Провадження № 1-кс/756/1852/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2022 року слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000149 від 27.08.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 149 КК України,

в с т а н о в и в:
23.11.2022 року прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000149 від 27.08.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 149 КК України.

У клопотанні прокурор зазначає, що на адресу Оболонської окружної прокуратури

м. Києва надійшли зібрані матеріали Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів Державної прикордонної служби України щодо можливого функціонування каналу торгівлі людьми, зокрема реалізації малолітніх дітей громадянам інших держав, під прикриттям нібито використання допоміжних репродуктивних технологій.

Крім того, 16.06.2022 року до слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у м. Києві, надійшли матеріали з Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів Державної прикордонної служби України, з приводу того, що невстановлені особи, за попередньою змовою групою осіб, вчиняють торгівлю людьми щодо малолітнього.

В ході досудового розслідування встановлено, що громадяни інших країн, які вірогідно являються біологічними батьками дитини народженої від «сурогатної матері» в Україні, бажаючи «обійти» законодавство країни, що стосується реєстрації такої дитини, отримують в Україні свідоцтво про народження, де батьком дитини вказується вірогідно біологічний батько громадянин іноземець, а матір`ю не біологічна мати (громадянка іншої країни як того вимагає Закон), а сурогатна мати громадянка України. За вказаних обставин, згідно документів, дитина не є народженою від сурогатної матері, а дитиною іноземця та українки. Зокрема встановлено, що з боку громадянки України, яка являється сурогатною матір`ю немовляти, наявна підробка документів в контексті надання неправдивих відомостей до органів держаної реєстрації актів цивільного стану щодо батьківства новонародженої дитини, а також можливого вказування медичною установою, що застосовує допоміжні репродуктивні технології, неправдивої інформації про біологічну матір дитини у документах, що свідчать про народження такої дитини.

Зокрема встановлено громадянку України, яка внаслідок використання допоміжних репродуктивних технологій, з перенесенням ембріонів у порожнину матки сурогатної матері, завагітніла та народила дитину, уклавши про цьому незаконну угоду щодо народження дитини для іноземного громадянина, шляхом безпідставного застосування допоміжних репродуктивних технологій («Сурогатне материнство») та подальшим незаконним вивозом дітей за межі України та експлуатації, а саме такою громадянкою є: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка внаслідок застосування допоміжних репродуктивних технологій (сурогатне материнство), ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину ОСОБА_5 , батьківство в подальшому визнано за громадянином ФРН ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 . Новонароджена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за наявними даними Державний кордон України не перетинала.

Проведеними НСРД у кримінальному провадженні, місцезнаходження новонародженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не встановлено, в той же час підтверджено відсутність новонародженої за місцем проживання ОСОБА_4 .

На теперішній час, достатньо фактів вказує на те, що ОСОБА_4 , не являючись біологічною матір`ю, надала офіційний дозвіл на вивезення новонародженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за кордон України її нібито батьком, громадянином ФРН ОСОБА_6 , за що громадянка ОСОБА_4 , отримала грошову винагороду.

04.11.2022 року, в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено договір «Про надання послуг сурогатного материнства (виношування дитини)» укладений 04.01.2021 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянином Федеративної Республіки Німеччина (громадянином Європейського союзу) ОСОБА_6 , свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 ,заяву ОСОБА_4 , до «Прикордонного контролю» про надання згоди на тимчасовий виїзд за кордон ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інші документи.

10.11.2022 року, допитана в якості свідка ОСОБА_4 , вказала, що після проведення обшуку 04.11.2022 року за місцем її проживання, до неї почали виходити на зв`язок адвокати представники ОСОБА_6 , та перекладачі, які завіряли останню в законності її дій з приводу надання послуг «сурогатного материнства», крім того останній було запропоновано послуги захисника за рахунок ОСОБА_6 та останніми нав`язано версію для дачі показання органу досудового слідства, яка не відповідає фактичним обставинам.

Крім того, особисто ОСОБА_6 за допомогою програми «гугл перекладач» у мессенджері «Вайбер» надсилав повідомлення ОСОБА_4 , в яких зізнався в тому що не може мати дітей (фактично не він являється батьком малолітньої ОСОБА_8 ), просив останню повідомити поліції про те, що вони є ніби то сімейною парою. Зокрема, в ході листування ОСОБА_6 повідомив, що іншому випадку, він просто продасть єдине своє майно на території України - свою квартиру, яка знаходиться в м. Києві, та залишиться постійно проживати із ОСОБА_5 в Німеччині, а усі проблеми із правоохоронними органами стануть виключно проблемами ОСОБА_4 .

Під час досудового розслідування, зібрано достатньо доказів, які вказують на те, що до вчинення даного кримінального правопорушення (злочину), може бути причетний зокрема громадянин Федеративної республіки Німеччина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, встановлено, що громадянин Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 315190055 від 15.11.2022 року є власником об`єкту житлової нерухомості, а саме: квартири загальною площею 402.9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки 1.

Тому у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що в приміщенні квартири АДРЕСА_3 та яка на праві приватно власності належить громадянину Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_6 можуть зберігатись речі, документи, біологічні сліди останнього та ніші предмети, які, як окремо так і в сукупності можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, наявна інформація про те, що ОСОБА_6 , з метою неповернення на територію України через загрозу кримінального переслідування, спільно з ОСОБА_5 , має наміри продати вказану вище квартиру, що в майбутньому може негативно вплинути на подальший хід досудового розслідування.

Постановою заступника начальника слідчого відділення ВП № 1 Оболонського УП ГУ НП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_9 від 15.11.2022 року, житлову квартиру АДРЕСА_4 , та яка на праві приватно власності належить громадянину федеративної Республіки Німеччина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розмір частки 1 відповідно до вимог ст. 98 КПК України визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене та з метою збереження речового доказу, прокурор просить накласти арешт на майно, а саме на житлову квартира АДРЕСА_4 , та яка на праві приватно власності належить громадянину федеративної Республіки Німеччина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розмір частки 1 із забороною її відчуження, розпорядження та користування будь-кому і будь-яким чином.

Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подавши заяву, про розгляд клопотання без його участі, клопотання просив задовольнити з тих підстав, що у ньому викладені.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження вбачається, що 27.08.2021 року внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України (кримінальне провадження № 0000149).

З копій матеріалів кримінального провадження, які додані до клопотання, вбачається, що об`єкт нерухомості, житлова квартира АДРЕСА_4 , та яка на праві приватної власності належить громадянину федеративної Республіки Німеччина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розмір частки 1, визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення , збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як підставу для арешту прокурором зазначено те, що тільки запобігши реальній загрозі протиправного впливу на вказане нерухоме майно шляхом накладення арешту можливо досягти мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також настанню будь-яких негативних наслідків.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Клопотанням та матеріалами, поданими в його обґрунтування прокурором доведено, що житлова квартира АДРЕСА_4 є речовим доказом у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речового доказу, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна та вважає, що орган досудового розслідування, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, обґрунтовано звернувся з клопотанням про арешт зазначеного майна.

Враховуючи, що клопотання містить достатні дані щодо необхідності накладення арешту, оскільки існують реальні підстави вважати, що нерухоме майно, на яке прокурор просить накласти арешт є предметом злочину, може бути відчужено на користь третіх осіб, вважаю, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000149 від 27.08.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 149 КК України задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: житлову квартиру АДРЕСА_5 , власником якої є громадянин федеративної Республіки Німеччина- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розмір частки 1, шляхом встановлення заборони її відчуження будь-кому і будь-яким чином.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя