В И Р О К
іменем України

25 листопада 2022 року м. Шаргород

Справа №152/898/22
Провадження №1-кп/152/114/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000125 06.08.2022 року, за обвинувальним актом від 12.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шахти 29 Ворошилівського району Ворошиловградської області, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, військовозобов`язаного, раніше судимого: 16.06.1995 року вироком Жмеринського міського суду Вінницької області за ч.2 ст.17, ч.3 ст.81 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді виправних робіт на строк два роки, з відрахуванням в доход держави 20% заробітку; 01.12.2009 року вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з випробуванням та встановленням іспитового строку на три роки в силу вимог ст.75 КК України, який переглянуто 20.08.2010 року та призначено до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; 18.10.2016 року вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області за ст.395 КК України до покарання у виді арешту на строк чотири місяці; 16.02.2017 року вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк п`ять місяців п`ять днів; 07.08.2017 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк на три роки шість місяців з випробуванням та встановленням іспитового строку у два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ст.76 КК України; 01.02.2018 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; 06.08.2018 року вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області за ст.395 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць; звільненого 31.12.2021 року з ДУ «Вінницька ВК (№86)» по відбуттю строку покарання,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора у кримінальному
провадженні прокурора
Шаргородського відділу
Жмеринської окружної
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення проти власності, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення кримінального правопорушення проти власності, повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення, пов`язане з таємним викраденням чужого майна, а саме: 15.07.2022 року у нічну пору доби, в умовах воєнного стану, з метою крадіжки чужого майна прийшов у домоволодіння ОСОБА_5 , що знаходиться в с. Пасинки Жмеринського району Вінницької області. Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, за допомогою металевої труби зірвав навісний замок на вхідних дверях будинку, проник у будинок, де в одній з кімнат виявив та викрав гаманець з грошовими коштами в сумі 850 грн., механічний годинник «Витязь», одну літру гречаного меду в літровій скляній банці, закритій капроновою кришкою, одну пачку масла «Селянське солодковершкове 72,5%» вагою 200 г., одну житню хлібину виробництва «Подільська випічка» вагою 0,75 кг., одне кільце ковбаси «Краківська», після чого покинув будинок потерпілого, розпорядившись викраденим майном та продуктами харчування на власний розсуд.

Згідно з висновком експертів: за №5545/22-21 від 22.08.2022 року вартість гаманця станом на липень 2022 року складає 15 грн.; за №5544/22-21 від 22.08.2022 року ринкова вартість вживаного механічного годинника марки «Витязь» станом на липень 2022 року складає 57 грн.; за №5835/5836/22-21 від 08.09.2022 року вартість одного літра гречаного меду 2022 року збору становить 143,80 грн., скляної банки об`ємом 1 літр 7 грн., капронової кришки 1 грн., однієї пачки масла «Селянське солодковершкове 72,5%» вагою 200 г. 43,10 грн., однієї житньої хлібини виробництва «Подільська випічка» вагою 0,75 кг. 19 грн., одного кільця ковбаси «Краківська» 92,38 грн.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 1228,28 (одну тисячу двісті двадцять вісім) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно, поєднану із проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 12.09.2022 року.

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє, його позиція добровільна, про що подав суду відповідну заяву (а.с.45).

Потерпілий ОСОБА_5 в судовий розгляд не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.37).
При цьому, потерпілий ОСОБА_5 25.11.2022 року подав до Шаргородського районного суду заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності, в якій повідомив, що фактичні обставини справи не оспорює, а щодо призначення покарання обвинуваченому просить суд призначити покарання у відповідності до закону (а.с.40).
Прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 не заперечують щодо проведення судового розгляду у кримінальному провадженні у відсутності потерпілого ОСОБА_5 .

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану потерпілим заяву, суд вважає можливим за його відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачено ч.4 ст.185 КК України і викладено в обвинувальному акті від 12.09.2022 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , висловлену у заяві до суду, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення злочину, готовий нести призначене судом покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 показав, що 15.07.2022 року у нічний час повернувся з роботи додому в АДРЕСА_1 , та виявив, що у будинку вибито вікно і викрадено його речі, в тому числі, одіяло, постільну білизну, тому він вирішив піти в село, щоб знайти собі одіяло, покривало, аби переночувати у будинку. По дорозі він дійшов до с. Пасинки. Пройшовши по вулиці, він побачив будинок, який вважав таким, що закинутий і в якому ніхто не проживає, тому вирішив у вказаному будинку пошукати для себе одіяло. Будинок був закритий на навісний замок. Знайшовши у паркані металеву трубу, він зірвав навісний замок з вхідних дверей та проник у будинок. У будинку він знайшов гаманець з грошима в сумі 850 грн., будильник, які викрав та кинув усе це в свій пакет. Пройшовши далі, він побачив холодильник. Так як він хотів їсти, то відкрив холодильник і викрав з нього масло, ковбасу, мед у скляній банці, накритий капроновою кришкою, одну хлібину, які також кинув у пакет і з викраденими речами та продуктами швидко покинув будинок, оскільки зрозумів, що будинок жилий. По дорозі додому він загубив гаманець з грошима, а продукти майже всі з`їв. Будильник він видав поліції.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, так як виправив свою поведінку, просить його не карати суворо та не позбавляти волі, а дати шанс виправитися, оформити пенсію.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, повторно, а саме: будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення проти власності, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення кримінального правопорушення проти власності, ОСОБА_3 повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення, пов`язане з таємним викраденням чужого майна, а саме: 15.07.2022 року у нічну пору доби, в умовах воєнного стану, з метою крадіжки чужого майна прийшов у домоволодіння ОСОБА_5 , що знаходиться в с. Пасинки Жмеринського району Вінницької області. Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, за допомогою металевої труби зірвав навісний замок на вхідних дверях будинку, проник у будинок, де в одній з кімнат виявив та викрав гаманець з грошовими коштами в сумі 850 грн., механічний годинник «Витязь», одну літру гречаного меду в літровій скляній банці, закритій капроновою кришкою, одну пачку масла «Селянське солодковершкове 72,5%» вагою 200 г., одну житню хлібину виробництва «Подільська випічка» вагою 0,75 кг., одне кільце ковбаси «Краківська», після чого покинув будинок потерпілого, розпорядившись викраденим майном та продуктами харчування на власний розсуд.

Згідно з висновком експертів: за №5545/22-21 від 22.08.2022 року вартість гаманця станом на липень 2022 року складає 15 грн.; за №5544/22-21 від 22.08.2022 року ринкова вартість вживаного механічного годинника марки «Витязь» станом на липень 2022 року складає 57 грн.; за №5835/5836/22-21 від 08.09.2022 року вартість одного літра гречаного меду 2022 року збору становить 143,80 грн., скляної банки об`ємом 1 літр 7 грн., капронової кришки 1 грн., однієї пачки масла «Селянське солодковершкове 72,5%» вагою 200 г. 43,10 грн., однієї житньої хлібини виробництва «Подільська випічка» вагою 0,75 кг. 19 грн., одного кільця ковбаси «Краківська» 92,38 грн.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 1228,28 (одну тисячу двісті двадцять вісім) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.

Кваліфікацію дій обвинуваченого органом досудового розслідування здійснено за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, повторно, в умовах воєнного стану.

Суд виходить з наступного, вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_3 такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України за №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання;

шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за

допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти

майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи

сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час

перебування в цьому приміщенні.

Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для

постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира,

дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його

частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора

тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних

безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).

Також, суд враховує позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі №647/276/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №569/1111/16-к від 18 квітня 2018 року, та виходить з того, що проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. Для правильної кваліфікації дій особи в даному випадку важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки характерним є наявність у особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому така кваліфікуюча ознака, як «проникнення», має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. У випадку, якщо особа формально безперешкодно увійшла (потрапила) у приміщення з обмеженим доступом з метою заволодіння майном, такі дії з урахуванням фактичних обставин справи слід кваліфікувати як крадіжку, поєднану із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Як слідує з обвинувального акту та показань обвинуваченого, житловий будинок, що належить ОСОБА_5 , звідки обвинувачений ОСОБА_3 викрав грошові кошти, гаманець, годинник, продукти, був закритий дверима із навісним замком, який обвинувачений зірвав за допомогою металевої труби, приклавши до цього зусилля, і входження його у будинок мало мету таємного викрадення майна потерпілого.

За таких обставин, вторгнення обвинуваченого ОСОБА_3 до належного ОСОБА_5 будинку було незаконним. А тому дії ОСОБА_3 , який саме з метою таємного викрадення чужого майна проник до належного потерпілому будинку, правильно кваліфіковані як крадіжка, поєднана з проникненням до житла.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 вчинив крадіжку чужого майна повторно.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 27.09.2018 року у справі №647/1831/15-к вбачається, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення. Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Так, суд виходить із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Таким чином, при кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 , повторність слід зазначати, як кваліфікуючу ознаку, оскільки ОСОБА_3 був неодноразово засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 КК України, востаннє 01.02.2018 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки (а.с.92).

Вироком Жмеринського міськрайонного суду від 06.08.2018 року ОСОБА_3 був засуджений за ст.395 КК України до покарання у виді арешту на строк шість місяців і на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_3 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць, зарахувавши в строк покарання частково відбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01.02.2018 року (а.с.81-82).

ОСОБА_3 звільнений 31.12.2021 року з місця відбування покарання у виді позбавлення волі по відбуттю строку покарання (а.с.69-70), тобто має непогашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжок.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив крадіжку майна у ОСОБА_5 в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указами Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 15.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та від 17.05.2022 року за №341/22 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 22.05.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 23.08.2022 року.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено та продовжено на всій території України.

Таким чином, при кваліфікації злочину, вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану слід зазначати, як кваліфікуючу ознаку.

Тому, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, вчинену в умовах воєнного стану, повторно суд вважає вірною.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.4 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти власності потерпілого, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному.

Цю обставину, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Крім того, з правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.
Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях самого ОСОБА_3 , що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння обвинуваченого в розкритті кримінального правопорушення, яка не зазначена у обвинувальному акті.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Крім того, суд звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_5 у заяві до суду не повідомив про відшкодування завданих злочином збитків.

За місцем проживання в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області Носковецьким старостинським округом Станіславчицької сільської ради ОСОБА_3 характеризується як особа, що не працює, проживає один, щодо нього не находили скарги чи зауваження на поведінку у громаді, відповідно до довідок від 15.08.2022 року за №№698, 697 (а.с.71, 71а).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та не перебуває на обліку у лікаря-нарколога КНП «Жмеринська ЦРЛ», що вбачається із довідок ЦРЛ від 02.09.2022 року за №№1039, 341 відповідно (а.с.78).

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, з врахуванням думки потерпілого, який в заяві до суду просив призначити покарання обвинуваченому у відповідності з вимогами кримінального закону, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах ізоляції та призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений у санкції ч.4 ст.185 КК України.

Згідно зі статтею 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 вимог ст.75 КК України і призначення покарання без його реального відбування, тобто з випробуванням та встановленням іспитового строку, про що просив обвинувачений у судових дебатах та в останньому слові, з огляду на вчинення ним тяжкого злочину, маючи непогашену судимість за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, до того ж в умовах воєнного стану та з проникненням до житла, що, на переконання суду, свідчить про наявність високого ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, гаманець та механічний годинник «Витязь», які визнано речовими доказами на підставі постанов слідчого від 07.08.2022 року та від 10.08.2022 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП (а.с.55, 56), слід повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертами Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 22.08.2022 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №5545/22-21 (а.с.57-59), вартість експертизи становить 377,54 грн. (а.с.60); 22.08.2022 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №5544/22-21 (а.с.61-63), вартість експертизи становить 377,54 грн. (а.с.64); 08.09.2022 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №5835/5836/22-21 (а.с.65-67), вартість експертизи становить 377,54 грн. (а.с.68); загальна сума на залучення експертів становить 1132,62 грн.

Таким чином, ці процесуальні витрати в загальній сумі 1132,62 грн. на залучення експертів з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 122, 124, 373-376 КПК України, на підставі ч.4 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та засудити його до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 вираховувати з дня його затримання на виконання цього вироку суду.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 377 (триста сімдесят сім) гривень 54 (п`ятдесят чотири) копійки за проведення товарознавчої експертизи 22.08.2022 року за №5544/22-21; 377 (триста сімдесят сім) гривень 54 (п`ятдесят чотири) копійки за проведення товарознавчої експертизи 22.08.2022 року за №5545/22-21; 377 (триста сімдесят сім) гривень 54 (п`ятдесят чотири) копійки за проведення товарознавчої експертизи 08.09.2022 року за №5835/5836/22-21, а всього 1132 (одну тисячу сто тридцять дві) гривні 62 (шістдесят дві) копійки.

Речові докази: гаманець та механічний годинник «Витязь» повернути потерпілому ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1