Справа № 158/751/22 Провадження №11-кп/802/81/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого -

адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого-адвоката ОСОБА_8 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 червня 2022 року, яким -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утримані малолітню дитину, офіційно непрацевлаштований, раніше не судимий, -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, ч. 1, ст. 76 КК: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог - відмовлено.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він 28.03.2022 близько 16:00год, перебуваючи у АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, керуючись метою спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс не менше десяти ударів кулаком правої руки в ділянку обличчя останнього, чим спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва (38 зуб), гематоми навколо обох очей, які згідно висновку судової - медичної експертизи №154 від 28.04.2022, за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21-ї доби.

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілого-адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання із застосуванням до обвинуваченого вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Не врахована думка потерпілого, який наполягав на суворій мірі покарання, зазначив, що обвинуваченим шкода не відшкодована. Окрім того, апелянт вказує, що суд необґрунтовано частково задовільнив цивільний позов потерпілого, не врахував принцип розумності та справедливості, зазначає, що вирок в цій частині є незаконним, прийнятим з істотним порушенням вимог цивільного та кримінального процесуального закону. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, призначити покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі на строк 3 роки, стягнути з обвинуваченого в користь потерпілого 15000грн. моральної шкоди, 11900грн. витрат на правничу допомогу та на лікування 1871грн.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 та потерпілого, які апеляційну скаргу підтримали з підстав викладених в ній, міркування прокурора, обвинуваченого та його захисника, які, кожен зокрема, заперечили з приводу задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_10 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом першої інстанції, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.122 КК України є правильною і також не оскаржується.

Твердження представника потерпілого-адвоката в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, є особою молодого віку, має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, а також думку самого потерпілого, яка не є визначальною, проте враховується у сукупності із іншими обставинами справи.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину особою вперше, а обставин, які обтяжують покарання, не встановлено, що по суті в скарзі не оспорюється.

Наявність щирого каяття ОСОБА_10 також стверджується доданими до клопотання захисника ОСОБА_9 копіями поштових квитанцій про надіслання грошових переказів на адресу ОСОБА_7 .

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції представник потерпілого-адвокат ОСОБА_8 , в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання саме у виді обмеження волі та звільненням ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, підстав вважати призначене ОСОБА_10 покарання явно несправедливим через м`якість, апеляційний суд не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого-адвоката ОСОБА_8 , про неправильне вирішення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди та безпідставної відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, а також стягнення витрат на лікування, то апеляційний суд доходить такого висновку.

У відповідності до вимог ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених законодавством.

Відповідно до п.п.3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.1995, суд має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як убачається з вироку суду, обвинувачений вчинив щодо ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, заподіявши йому фізичний біль, фізичні та душевні страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, чим порушили звичний спосіб життя потерпілого.

Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому у сумі 10000 гривень, суд першої інстанції в повному обсязі врахував моральні та фізичні страждання потерпілого від вчиненого щодо нього кримінального правопорушення і вирішив його цивільний позов в повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності та справедливості.

Представник потерпілого-адвокат ОСОБА_8 в своїй скарзі не навів переконливих доказів того, що визначена судом першої інстанції сума моральної шкоди є несправедливою.

Положення ч.2 ст.120 КПК України регламентують, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження, а згідно ч. 1 ст. 124 КПК Кодексу, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Як убачається із оскаржуваного вироку, суд своє рішення в частині вирішення питання про стягнення на користь витрат на правову допомогу мотивував тим, що потерпілим, до позовної заяви долучено лише ордер про надання правничої (правової) допомоги та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, тобто, не підтверджено належним чином вартість наданих ним правничих послуг, а тому в цій частині відмовив в задоволені позовних вимог.

Згідно норм ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановлено строку така заява залишається без розгляду.

Хоча до апеляційної скарги представником позивача - адвокатом ОСОБА_8 15.06.2022 додано: копія договору про надання правничої допомоги, акт прийому - передачі наданих послуг та квитанції до прибуткових касових ордерів (а.с.99), однак це зроблено з порушенням строків зазначених в ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 с. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Представник потерпілого-адвокат ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції повідомив, що всі докази на підтвердження цивільного позову були подані не в суд першої інстанції, а долучені до апеляції.

Згідно ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Проте, як убачається з позовної заяви (а.с.26) потерпілим ОСОБА_7 питання про стягнення витрат на лікування взагалі не заявлялось, а тому суд апеляційної інстанції не вирішує дане питання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу представника потерпілого-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 червня 2022 року відносно ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді