Справа № 947/3023/23
Провадження № 1-і/947/2/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2023 року Київський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Чаплинського відділу Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_4 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 , ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Чаплинського районного суду Херсонської області перебували матеріали кримінального провадження №0000294 за обвинуваченням ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до Розпорядження Голови Верховного суду від 26.09.2022 №52 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області» у зв`язку із неможливістю Чаплинським районним судом Херсонської області здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінену територіальну підсудність справ на Київський районний суд міста Одеси.

На підставі чого, 20 січня 2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання прокурора Чаплинського відділу Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_4 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.

24.02.2022 року указом президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, який продовжено до 19.02.2023 року.

Згідно рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні, в умовах воєнного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

Відеоконференції з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» не проводилася у зв`язку з відсутністю Інтернет зв`язку.

Обвинувачений ОСОБА_5 який утримується в ДУ ««Миколаївський слідчий ізолятор» до суду не доставлений, оскільки доставка обвинуваченого з неможлива у зв`язку з наявністю воєнного стану на території країни.

Враховуючи зміст листа Верховного суду від 03.03.2022 року "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану" допускається розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі обвинуваченого.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 строком на 60 днів, та просила суд його задовольнити.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово засудженим за скоєння аналогічних злочинів, судимість за які не знято та не погашено в установленому законом порядку, неодноразово відбувши реальне покарання у виді позбавлення волі, корисних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин, пов`язаний із зухвалим проникненням у житло потерпілої, у зв`язку з чим існує ризик зазначений у п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, тобто ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, прокурор вказує на те, що ОСОБА_5 може перешкоджати судовому розгляду даного кримінального провадження, переховуватися від суду, оскільки останній усвідомлює суворість покарання, що загрожує йому за вчинене ним кримінальних правопорушень у разі визнання його винним та намагатиметься уникнути відповідальності шляхом умисної зміни місця проживання та подальшого переховування. Він офіційно не працевлаштований, не одружений, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки для запобігання настанню вказаного ризику.

Суд, вислухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати судовому розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останній не має міцних соціальних зв`язків, вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, може повторити протиправну поведінку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, що на думку суду, є підставою для продовження останньому саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 суд на теперішній час не встановив.

Таким чином, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_5 та приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченому під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно останнього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178,183,331,350,372 КПК України,суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, тобто до 25.03.2023 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор".

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1