Справа №705/1725/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2023 м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши в приміщенні суду в місті Умань в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження №0000174 від 14.03.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 23.12.2022 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 4 ст. 185, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/1529/16-ц 2/705/712/16 від 12.04.2016, що вступило в законну силу 25.04.2016, зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_4 , на утримання синів ОСОБА_5 , 2002 року народження, та ОСОБА_3 , 2011 року народження, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_2 , починаючи з 01.12.2021 по 28.02.2023 аліменти на утримання дітей не сплачував, діючи умисно та цілеспрямовано, від сплати встановлених рішенням суду аліментів злісно ухилявся, ніде не працевлаштувався і не намагався працевлаштуватися, а центр зайнятості населення не звертався, фінансової допомоги на утримання сина ОСОБА_3 , 2011 року народження, не надавав, добровільно рішення суду не виконував, внаслідок чого має заборгованість по сплаті аліментів за вищевказаний період в сумі 30 022,5 грн. Загальна заборгованість по сплаті аліментів станом на 28.02.2023 становить 152 537,53 грн., що сукупно складає суму більше ніж за три місяця відповідних платежів.

Обвинувальний акт надійшов до суду разом з: розписками обвинуваченого ОСОБА_2 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про отримання копії обвинувального акту; заявою обвинуваченого ОСОБА_2 , складеною в присутності захисника ОСОБА_6 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, а також із клопотанням прокурора в порядку ч.1 ст. 302 КПК України про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні та заявою потерпілої ОСОБА_4 про згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Вирішуючи питання про можливість розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні згідно положень ст. ст. 381, 382 КПК України, суд враховує те, що обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

Так, згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_2 , яку він підписав в присутності захисника адвоката ОСОБА_6 , вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, визнав повністю, згоден із встановленими під час досудового розслідування обставинами кримінального проступку, викладеними в обвинувальному акті, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин кримінального проступку, та розуміє наслідки розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, передбачені ч. 2 ст. 302 КПК України щодо позбавлення права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, і сумнівів у добровільності його позиції суд не має.

За таких обставин, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає доведеним те, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , мало місце. Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, обставини його вчинення, дані, що характеризують особу винного, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд, бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_2 має вік 47 років, осудний, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вказаний кримінальний проступок вчинив, будучи звільненим від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням у період визначеного судом іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює, на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Уманської міської ради не перебуває, допомог не отримує, на обліку в Уманській філії Черкаського обласного центру зайнятості як зареєстрований безробітний не перебував та не звертався з метою працевлаштування.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого суд не вбачає.

Судом не визнається обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_2 - щире каяття оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків, а також про його щире каяття.

При цьому суд враховує практику Верховного Суду (справа № 199/6365/19), згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, особу винного та його матеріальне становище, а також інші обставин справи, суд вважає за необхідне у вказаному випадку призначити ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 164 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, оскільки обвинувачений раніше судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням за інших вироком, що дає підстави суду зробити висновок про схильність його до протиправної поведінки. На думку суду, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нового злочину.

Положеннями ч. 3 ст. 78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.

Разом з цим, положення ч. 3 ст. 78 КК України не ставлять можливість застосування положень статей 71, 72 КК України у залежність ані від виду кримінального правопорушення (злочин чи кримінальний проступок), ані від форми вини (вчиненого умисно чи з необережності). Ці положення носять імперативний характер і не ставлять вирішення цього питання на розсуд суду (не є сферою дискреційних повноважень суду).

Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 71 КК України, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків. У разі вчинення нового злочину в період іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення.

Таким чином, ураховуючи, що обвинувачений ОСОБА_2 вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.12.2022 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, але на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців і в період іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням вчинив нове кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, суд застосовує правила, передбачені ст. 71 КК України, та до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При цьому, при призначенні покарання за сукупністю вироків суд керується пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно якого при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий виходячи з співвідношення, за яким один день позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Також суд враховує, що відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.09.2021 року (справа № 127/25037/17), яким наголошено, що в разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням суперечить точному змісту кримінального закону.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що з урахуванням даних, що характеризують обвинуваченого, та інших обставин справи, ОСОБА_2 необхідно визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 71 КК України, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Строк відбування покарання слід рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_2 на виконання вироку.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати, цивільний позов та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-370, 373, 374, 381, 382, 393, 394 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.12.2022 у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі, та з урахуванням положень пп.«б» п.1 ч.1 ст.72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_2 на виконання вироку.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_2 не застосовувався.

Процесуальні витрати, цивільний позов та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок може бути подана апеляція до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1