ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадж. № 11/807/6/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Запоріжжя

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглядаючи заяви головуючого судді (судді-доповідача) ОСОБА_2 та судді ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за апеляційними скаргами прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2022 року, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_8 повернуто прокурору Дніпровської окружної прокуратурі для організації та проведення додаткового розслідування.

ВСТАНОВИЛА:

постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2022 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поточище, Городенковського району Івано-Франківської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не жонатого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185, ч.4 ст.190 КК України, повернуто прокурору Дніпровської окружної прокуратурі для організації та проведення додаткового розслідування.

Повертаючи кримінальну справу відносно ОСОБА_8 прокурору для проведення додаткового розслідування, суд першої інстанції прийшов до висновку, що формулювання обвинувачення кримінальних правопорушень є не чітким та неконкретизованим, а недоліки обвинувального висновку стосовно ОСОБА_8 є суттєвими та перешкоджають ухваленню остаточного рішення.

На зазначену постанову суду першої інстанції прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_7 були подані апеляційні скарги, в яких останні просили постанову суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

До призначення справи до апеляційного розгляду, було встановлено наявність обставин, передбачених п.4 ч.1 ст.54 КПК України (1960 року), які унеможливлюють участь суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розгляді цієї кримінальної справи.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2016 року ОСОБА_8 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.190 КК України (т.6 а.п.139-142).

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2017 року, до складу якої входили судді ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 задоволено частково, а вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2016 року відносно ОСОБА_8 за ч.3 ст.185, ч.4 ст.190 КК України скасовано та призначено новий розгляд провадження в суді першої інстанції (т.6 а.п.215-221).

У вказаній ухвалі апеляційного суду судді ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже висловлювали свою думку з приводу висунутого обвинувачення, зокрема судді вказували на неконкретність формулювання обвинувачення, викладеного органом досудового розслідування.

Аналогічні обставини проаналізовані і в оскаржуваній постанові Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2022 року про направлення прокурору кримінальної справи щодо ОСОБА_8 для проведення додаткового розслідування, а тому перегляд доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілого суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 може викликати сумніви в їх об`єктивності, оскільки вказані судді вже висловлювали думку з приводу цих обставин.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.54 КПК України (1960 року) суддя не може брати участі розгляді кримінальної справи при наявності інших обставин, які викликають сумнів в об`єктивності судді.

Згідно з ч.1 ст.56 КПК України (1960 року) за наявності обставин, передбачених статтями 54 і 55 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. На цих же підставах відвід судді може бути заявлений прокурором, підсудним, захисником, а також потерпілим і його представником, цивільним позивачем і цивільним відповідачем або їх представниками.

Так, у відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Статтею 3 Європейського статуту судді визначено, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до практики Європейського Суду про захист прав людини найважливішим питанням здійснення правосуддя незалежним, неупередженим та безстороннім судом є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість в демократичному суспільстві. В ряді рішень ЄСПЛ: Падовані проти Італії від 26.02.1993 р., Фей проти Австрії від 28.02.1993 р., Пуллар проти Сполученого Королівства від 10.06.1996 - на підставі тлумачення вищезазначеної статті Конвенції сформульовані загальні критерії безстороннього суду: суд повинен бути суб`єктивно та об`єктивно неупередженим - жоден з членів суду не може відкрито проявляти упередженість та особисту небезсторонність, при цьому особиста неупередженість є, доки не буде доведено інше і суд повинен бути об`єктивно безстороннім, т.б. необхідні достатні гарантії, які виключають будь-які сумніви з цього приводу. При цьому вирішується питання, чи дозволяють певні факти, які можливо перевірити, незалежно від поведінки судді, поставити під сумнів його неупередженість і чи можуть ці побоювання сторони вважатися об`єктивно обґрунтованими. Обов`язкового встановлення доказів, які б свідчили про реальний прояв суддею заінтересованості в остаточному рішенні по справі або про його намір не об`єктивно його вирішити не потрібно, достатньо вже того, що є підстави допускати можливим прояв його неупередженості, навіть коли суб`єктом це не усвідомлюється.

З урахуванням висловлених суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в ухвалі апеляційної інстанції від 16 лютого 2017 року висновків по суті вказаної справи стосовно оцінки доказів, колегія суддів вважає, що заявлені самовідводи підлягають задоволенню, оскільки за вимогами ст.54 КПК України (1960 року) участь судді у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, є недопустимою, так як не сприятиме сприйняттю суду як неупередженого.

Наведене аргументування узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 4 грудня 2018 року (справа № 165/108/16-к, провадження № 51-2458км18).

Керуючись ст.ст.54-57 КПК України (1960 року), колегія суддів

УХВАЛИЛА:

заявлені суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самовідводи задовольнити.

Кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2022 року, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_8 повернуто прокурору Дніпровської окружної прокуратурі для організації та проведення додаткового розслідування, передати до канцелярії суду для повторного авторозподілу.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4