Справа № 464/2077/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/690/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2022 року,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
встановила:
цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із випробовуванням, з іспитовим строком два роки та згідно із ст. 76 КК України покладено на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирішено питання з процесуальними витратами, речовими доказами та заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 11 жовтня 2021 року близько 21.06 год., керуючи автомобілем марки «Mercedes Spinter», н.з. НОМЕР_1 та рухаючись ним по пр. Червоної Калини у м. Львові в напрямку до центру міста порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме: п.1.5, 1.10 розд.1; п.2.3 «б», «д» розд.2; п.12.3,12.4 розд.12, які виразились в тому, що він будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, рухаючись зі швидкістю біля 65-75 км/год. в населеному пункті, де дозволена швидкість руху 50 км/год., поблизу буд.№79 по пр. Червоної Калини у м. Львові, не дотримався безпечної швидкості руху, не вжив заходів до своєчасного застосування гальмування, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який в цей час рухався по регульованому пішоходному переходу з права на ліво по напрямку руху автомобіля на заборонений для пішоходів червоний сигнал світлофора. В результаті наїзду ОСОБА_10 була спричинена тупа поєднана травма тіла у вигляді множинних переломів кісток черепа та тулуба з ушкодженням внутрішніх органів, що ускладнилась набряком головного мозку та гострою кровотечею з подальшим розвитком поліорганної недостатності, що призвело до його смерті.

В апеляційній скарзі прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини, у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважає вирок суду незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд, незважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті особи, призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України та безпідставно, керуючись ст. 75 КК України, звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового терміну.

Наголошує, що покликання суду на такі обставини, як визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те що ОСОБА_7 раніше не судимий, потерпіла претензій до нього немає та просила не позбавляти його волі, якими суд першої інстанції обґрунтував можливість застосування вимог ст. 75 КК України, необхідно враховувати, як пом`якшуючі обставини при призначенні покарання обвинуваченому у межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення.

Просить скасувати вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2022 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

В решті вирок суду залишити без зміни.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник адвокат ОСОБА_8 покликаються на те, що вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає зміні.

Вважають, що суд першої інстанції не врахував та не надав належної оцінки усім наявним пом`якшуючим покарання обставинам.

Наголошують, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, визнав вину у вчиненому, сприяв у встановленні об`єктивної істини у справі, неодноразово просив вибачення у потерпілої, надавав допомогу потерпілому одразу після ДТП та викликав карету швидкої медичної допомоги, позитивно характеризується за місцем проживання; на обліку в психіатра та нарколога не перебуває; раніше не судимий, є волонтером громадської організації.

Акцентують, що суд не взяв до уваги, що причиною ДТП були також протиправні дії потерпілого ОСОБА_11 , оскільки останній рухався по регульованому пішохідному переходу на заборонений для пішоходів червоний сигнал світлофора.

Зазначають про наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 утриманців, а саме малолітнього сина ОСОБА_12 2010 р.н.; доньки ОСОБА_13 2001 р.н., малолітнього внука ОСОБА_14 2021 р.н. та мами ОСОБА_15 1954 р.н., яка через хворобу не може самостійно пересуватися та потребує транспортування до медичного закладу для обстеження.

Покликаються на те, що ОСОБА_7 має хвороби хребта і за медичними показниками йому обмежено навантаження та призначено лікування, а робота водія таксі є єдиним способом заробітку для обвинуваченого.

Просять змінити вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2022 року в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, пом`якшити таке, вважати засудженим до трьох років позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком один рік без застосування додаткового покарання.

На апеляційну скаргу сторони обвинувачення захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав заперечення, в якому зазначає, що така є безпідставною і необґрунтованою.

Наголошує, що доводи апеляційної скарги прокурора повністю спростовуються аргументами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника.

Акцентує, що покликання прокурора про відсутність підстав для застосування судом положень ст. 75 КК України, а також про те, що пом`якшуючі обставини і характеризуючі дані на обвинуваченого мали бути враховані при призначенні покарання в межах санкції статті не відповідають вимогам чинного законодавства.

Стверджує, що у даному кримінальному провадженні наявні щонайменше дві пом`якшуючі обставини, а характеристика обвинуваченого є виключно позитивною.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 вперше вчинено з необережності злочин, крім цього, обвинувачений щиро розкаявся та сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Вважає, що з огляду на вищенаведене суперечить приписам кримінального закону вимога прокурора про необхідність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання в максимальному розмірі санкції статті.

Також наголошує, що тяжкість наслідку у виді смерті особи охоплюється кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України і додатковому врахуванню при обранні покарання не підлягає.

Покликається на те, що прокурором не наведено жодного обґрунтованого аргументу щодо неправильності висновку суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Зазначає, що цій частині висновок суду є цілком обґрунтований, оскільки він враховує окрім обставин вчиненого злочину та характеризуючих даних ОСОБА_7 також і досудову доповідь, якою підтверджено відсутність суспільної небезпеки обвинуваченого та низький ризик вчинення ним нових злочинів.

Просить апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу обвинуваченого і його захисника слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім цього, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних правопорушень проти безпеки руху.

Санкція частини другої вищезазначеної статті, окрім основного покарання, надає суду можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер.

Так, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу винного, щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання та призначив ОСОБА_7 основне покарання в межах санкціїч.2 ст. 286 КК України, яке, на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України іпідставно звільнив останнього від відбування такого з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, що всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень та не суперечить висновку органу пробації у досудовій доповіді.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, районний суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно довідки на а.с. 103 ОСОБА_7 є волонтером ГО «Цвітом Калиновим», займається волонтерською діяльністю з 2014 року по даний час і допомагає у перевезенні гуманітарних вантажів власним транспортним засобом.
Також, як вбачається із матеріалів справи, а саме із копії свідоцтва про народження, ОСОБА_7 виховує малолітнього сина ОСОБА_12 2010 р.н. (а.с. 93); також, на утриманні обвинуваченого перебувають донька ОСОБА_13 2001 р.н. (а.с. 94); малолітній внук ОСОБА_14 2021 р.н. та мама ОСОБА_15 1954 р.н., яка потребує догляду, оскільки не може самостійно пересуватися.

Крім цього, колегія суддів враховує і те, що у зв`язку зі станом здоров`я обвинуваченого, робота водієм таксі є його єдиним джерелом доходів для утримання сім`ї, а відтак, думка потерпілої щодо позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами хоча і може враховуватися судом при призначенні додаткового покарання, однак не є вирішальною в цьому питанні.

Таким чином, оцінивши в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведене, відомості про стан здоров`я ОСОБА_7 (а.с. 98, 99), з огляду на індивідуалізацію покарання, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку за можливе не застосовувати до останнього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а тому вирок в цій частині підлягає зміні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника адвоката ОСОБА_8 задоволити частково.
Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2022 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку покликання про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4