ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/4098/22 Справа № 192/1420/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія (№21) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року в задоволенні подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія (№21) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_6 за час відбуття покарання характеризується позитивно, працевлаштований, до праці ставиться задовільно, мав 2 стягнення за порушення режиму утримання, які погашені за плином часу та 5 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці. В той же час, суд зазначив, що засудженому було відмовлено адміністрацією установи виконання покарань в заміні йому невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не довів свого виправлення, а також ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області 14 квітня 2022 року засудженому було відмовлено в застосуванні положень ст. 82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення є недоцільним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що за весь період відбуття покарання від характеризується позитивно, працевлаштований комірником складу установи, до праці ставиться сумлінно, за що має 5 заохочень. Стягнення, які до нього були застосовані вже погашені за плином часу. Приймає участь у роботах з благоустрою відділення та виховних заходах установи. Проходить програму диференційованого виховного впливу за напрямками Професія та Духовне відродження, проявляє соціальну корисну активність, що з огляду на все викладене, свідчить про те, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу та з викладених у ній підстав, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а ухвалу суду є законною, обґрунтованою та достатньо вмотивованою, виходячи з наступного.

Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, що останній за час відбуття покарання своєю поведінкою та ставлення до праці не довів свого виправлення, оскільки йому було відмовлено, як адміністрацією установи виконання покарань так і судом в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що наразі мета призначеного покарання, яка полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, ще не досягнута, оскільки, як видно з характеристики засудженого ОСОБА_6 , останній відбуває покарання за вчинення умисних, корисливих злочинів проти власності, який вчинено в період іспитового строку за попереднім вироком, за весь час відбуття покарання, яке він відбуває з 26.08.2020 має п`ять заохочень, які застосовувались лише з 19.10.2021, працевлаштований, відбув 2/3 строку покарання, невідбута частина покарання складає більше дев`яти місяців.

Крім цього, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 раніше неодноразово засуджувався за вчинення корисливих злочинів, до нього неодноразово застосовувалось умовно-дострокове звільнення, він звільнявся від відбуття покарання з іспитовим строком, однак останній не виправдовував довіру суду та вчиняв нові злочини в період умовного строку, що вказує на його схильність до протиправної поведінки та, як наслідок, про неготовність до правослухняної поведінки у суспільстві та додержання вимог Законів.

Доводи апеляційної скарги засудженого про його працевлаштування, наявність заохочень та участі у програмах вихованого впливу хоча і є слушними, однак не можуть свідчити про його виправлення, оскільки дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку є обов`язком засудженого.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги й весь час перебування особи в місцях позбавлення волі та зазначає, що до ОСОБА_6 застосовувались також й дисциплінарні стягнення у виді Догани та поміщення до карцеру на 10 діб, що вказує на те, що поведінка засудженого за весь час відбуття покарання не є сумлінною та такою, що свідчила б про його безумовне виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого хоча і відбулись, однак на даний час вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 тільки став шлях виправлення, однак не довів його, а тому колегія суддів не вбачає законних підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія (№21) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11