Справа № 301/2612/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційне провадження № 11-кп/4806/3/22 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_14 на ухвалений стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 18.11.2021.

Зазначеним вироком місцевого суду від 18.11.2021 ОСОБА_8 визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.345 КК України - три роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено наступні обов?язки: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання/роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вироку Іршавського районного суду Закарпатської області від 18.11.2021 ОСОБА_8 визнаний винуватим в наступному.

19.07.2021, біля 20 год. 50 хв., в добовому наряді інспектори сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Хустського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області: старший лейтенант поліції ОСОБА_12 та капітан поліції ОСОБА_13 приїхали на виїзд за повідомленням ОСОБА_17 про те, що її дядько ОСОБА_8 в стані алкогольного сп?яніння вчиняє конфлікт за адресою: АДРЕСА_1 .

По приїзду за вказаною адресою та під час з?ясування всіх обставин ОСОБА_8 цієї ж доби, о 21 год. 30 хв., перебуваючи на вулиці поблизу вищевказаного домогосподарства в стані алкогольного сп?яніння, усвідомлюючи те, що інспектори ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виконують службові обов?язки, посягаючи на діяльність правоохоронних органів та їх авторитет, почав грубо висловлюватися в сторону цих працівників поліції, спричинивши один удар лівою рукою в область обличчя інспектору ОСОБА_12 , заподіявши цьому потерпілому тілесні ушкодження у виді: синця шкірних покривів брівно-лобової ділянки справа, садна шкірних покривів внутрішньої поверхні лівого ліктьового суглобу, які є легкими тілесними ушкодженнями, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше як 6 днів.

Під час затримання ОСОБА_8 останній наніс один удар своєю лівою рукою в область руки інспектору ОСОБА_13 , заподіявши цьому потерпілому тілесні ушкодження у виді: забою ліктьового суглобу, садна, підшкірної гематоми лівого ліктьового суглобу, які є легкими тілесними ушкодженнями, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше як 6 днів.

Своїми зазначеними вище діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов?язків.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_14 просить вирок Іршавського районного суду від 18.11.2021 стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції з таких підстав.

Фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч.2 ст.345 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Водночас вирок суду, на думку прокурора, підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м?якості призначеного ОСОБА_15 покарання, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Місцевий суд не звернув уваги на точні положення закону, а саме ст.75 КК України, яка застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у вироку.

При вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи.

Таких вимог закону суд не дотримався.

Поза увагою суду залишилася суспільна небезпечність вчиненого злочину, яка полягає в тому, що його вчиненням порушується нормальна робота правоохоронного органу, створюються перешкоди для виконання працівниками зазначених органів своїх службових обов?язків, підривається їх авторитет, заподіюється шкода їх здоров?ю.

Вчинення цього злочину може викликати у працівника правоохоронного органу почуття тривоги, страху і занепокоєння за своє життя, здоров?я і майно, що може завадити йому успішно виконувати службові обов?язки.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 у виді обмеження волі із звільненням від його відбування з випробуванням, суд вказав, зокрема, що ОСОБА_8 вину визнав і розкаявся.

Такий висновок, на думку прокурора, не відповідає дійсності.

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_8 , даних ним у судовому засіданні слідує, що він лише відштовхував працівників поліції, пояснення щодо спричинення їм тілесних ушкоджень надати не зміг, мотивуючи тим, що перебував у стані алкогольного сп?яніння.

ОСОБА_8 в силу вимог ст.89 КК України є таким, що вважається несудимим, однак протягом року органами поліції двічі реєструвалися заяви потерпілих про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності відповідно за ст.ст. 125 і 122 КК України за спричинення ним різного виду тілесних ушкоджень.

Кримінальні провадження за цими фактами ухвалами від 06.10.2020 та 19.07.2021 закрито у зв?язку з відмовами потерпілих від обвинувачення, однак вказані обставини характеризують обвинуваченого як асоціальну особу.

Відсутність працевлаштування і вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп?яніння також не давали суду підстав для висновку про можливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України.

За таких обставин тільки реальне відбування ОСОБА_8 покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Розгляд цього кримінального провадження проведено судом в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Жодних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України суд не досліджував.

Положеннями ч.3 ст.349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з?ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз?яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Зважаючи на те, що жодних показань щодо умисного спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у судовому засіданні ОСОБА_8 не надано, суду першої інстанції належало повернутися до обговорення питання про визначення обсягу доказів та встановлення порядку їх дослідження й розглянути кримінальне провадження в загальному порядку.

Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.11.2021 у

справі № 345/2729/20.

У цьому кримінальному провадженні, на думку прокурора, допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування положень ст.75 КК України, що призвело до призначення ОСОБА_15 покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і даним про особу обвинуваченого через м?якість.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості усунути вказані вище порушення кримінального процесуального закону шляхом ухвалення кінцевого рішення, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала зазначену вище апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_14 та просила її задовольнити з наведених у ній підстав, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи прокурора, апеляційний суд визнає, що наведена вище апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.345 КК України є вірною.

Доводи апеляційної скарги прокурора про допущення судом першої інстанції істотного порушення кримінального процесуального закону під час розгляду даної справи та прийняття оскаржуваного у ній вироку щодо ОСОБА_8 не підтверджуються наявними у даній справі доказами.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції в повній мірі врахував усі її обставини в їх сукупності, зокрема визнання своєї вини ОСОБА_8 повністю.

Отримавши у день проголошення вирок у даній справі від 18.11.2021 ОСОБА_8 його не оскаржив, що також свідчить про підтвердження з цих підстав висновку суду про визнання обвинуваченим своєї вини у повному обсязі.

Та обставина, що він детально не запам?ятав усі обставини даної справи щодо зазначених вище подій, які відбувалися за його участі та участі двох інспекторів поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 19.07.2021, біля 20 год. 50 хв., за адресою: АДРЕСА_1 не може свідчити про те, що ОСОБА_8 , ознайомившись зі складеним щодо нього обвинувальним актом у даній справі, не заперечуючи проти нього, не визнав свою вину у повному обсязі.

З цих підстав Іршавський районний суд під час розгляду даної справи законно застосував положення ч.3 ст.349 КПК України - за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, а саме доказів на підтвердження події кримінального правопорушення, часу, місця, способу, мети та мотивів його вчинення, винуватості обвинуваченого.

При цьому місцевий суд з?ясував, чи правильно прокурор ОСОБА_16 та обвинувачений ОСОБА_8 розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції відсутні, а також роз?яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та обмежився таким обсягом дослідження доказів: допит обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд правильно застосував положення статей 75,76 КК України, врахувавши обставини, що пом`якшують покарання винного: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обтяжує - вчинення злочину в стані алкогольного сп?яніння; дотримано вимоги ст.65 КК України та справедливо призначено покарання - обмеження волі в межах, наближених до середніх за ч.2 ст.345 КК України.

Враховано також дані про особу обвинуваченого: позитивну характеристику ОСОБА_8 за місцем його проживання; довідку про склад сім?ї - на утриманні має двох малолітніх дітей, одружений, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, не має судимостей.

За змістом ст.12 КК України вчинений злочин відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Отже, апеляційний суд визнає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції є справедливим, судом враховано усі обставини справи в їх сукупності, зокрема тяжкість вчиненого злочину, особу винного, його характеристику, пом`якшуючі покарання дві вищевказані обставини та обставину, що обтяжує покарання.

Отже, твердження апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст.65 КК України також є безпідставними.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_14 залишити без задоволення, а вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 18.11.2021 щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а учасниками, які не були при цьому присутні - в той самий строк з моменту отримання ними копії даної ухвали.

Судді: