ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 697/1326/19

Номер рядка у звіті 230

28 листопада 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів Черкаської області, без реєстрації місця проживання, проживаючого в АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючий, не одружений, учасником бойових дій, особою з інвалідністю не являється, раніше судимий 24.11.2017 Канівським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 277 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік 6 місяців, судимість у відповідності до ст. 89 КК України не знята та не погашена у встановленому законом порядку,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи раніше судимим 24.11.2017 року Канівським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 277 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік 6 місяців, маючий відповідно до ст. 89 КК України не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно вчинив умисний злочин проти власності.

Так, ОСОБА_6 , 12.05.2019, близько 10.00 години, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, проник на територію домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , після чого відчинивши за допомогою ключа вхідні двері будинку, таємно проник до кімнати будинку, де з серванта скоїв крадіжку грошових коштів у сумі 1500 гривень, чим завдав потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Він же, 15.05.2019, близько 12.00 години, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, проник на територію домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , після чого відчинивши за допомогою ключа вхідні двері будинку, таємно проник до кімнати будинку, де з шафи скоїв крадіжку грошових коштів у сумі 1700 гривень, чим завдав потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Він же, 20.06.2019, близько 10.00 години, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, проник на територію домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , після чого, шляхом пошкодження фанери на вхідних дверях, таємно проник до кімнати будинку, в якій на підлозі під кріслом знайшов барсетку, з якої скоїв крадіжку грошових коштів у сумі 3000 гривень, чим завдав потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Він же, 08.07.2019, близько 10.00 години, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, проник на територію домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , після чого, шляхом пошкодження фанери на вхідних дверях, таємно проник до кімнати будинку, де з серванту скоїв крадіжку грошових коштів у сумі 1000 гривень, чим завдав потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Він же, 14.07.2019, близько 14.00 години, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, проник на територію домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , після чого, шляхом пошкодження фанери на вхідних дверях, таємно проник до кімнати будинку, в якій під ліжком виявив та таємно викрав чотири банки тушонки зі свинини ємністю 0,5 л кожна, вартістю однієї банки відповідно до довідки Канівського РАЙСТ 80 гривень, чим завдав потерпілому майнової шкоди на загальну суму 320 гривень.

Всього ОСОБА_6 здійснив крадіжку на загальну суму 7520 гривень.

ОСОБА_6 , будучи раніше судимим 24.11.2017 року Канівським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 277 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, з встановленим іспитовим строком 1 рік 6 місяців, у відповідності до ст. 89 КК України маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно вчинив злочин проти власності.

Так, 20.09.2019, близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_9 , переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу до жилої кімнати вказаного будинку, таємно викрав з вказаної кімнати мобільний телефон марки «Fly FF 183», вартість якого згідно з довідкою вартості становить 286 грн., з стартовим пакетом ПрАТ «Київстар», вартість якого згідно з довідкою вартості становить 50 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 336 грн.

Суд визнає доведеними наведені формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в житло; ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 185 КК України та за ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальних актах по вказаних епізодах. У скоєному щиро каявся та просив не карати його суворо. Щодо інкримінованого правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України вину обвинувачений не визнав, та пояснив, що він у кінці липня 2019 року викупив у ОСОБА_5 мопед Дефіант червоного кольору, оскільки останній купив собі машину та продавав мопед за 3000,00 грн. Про те, що Мичка продає мопед, він (потерпілий) сказав батькові обвинуваченого, який і запропонував придбати мопед. Обвинувачений зазначив, що вони з потерпілим домовились, що коли в нього будуть гроші, то він буде розраховуватись частинами. За мопед він віддав лише 500 грн. Він їздив мопедом на роботу, а коли мопед зламався, то він його продав за 1000 або за 1500 грн. ОСОБА_11 . Також обвинувачений на запитання пояснював, що він розраховував, що буде їздити на роботу і одразу розрахується з ОСОБА_5 , однак він цього не зробив, оскільки в нього батько помер і потрібні були кошти на поховання. Коли батько помер, то мопед у нього вже був. Обвинувачений зазначив, що з потерпілим він знайомий з 2015 року, конфліктів між ними ніколи не було, він допомагав потерпілому. Вказав також, що потерпілий приходив до нього, питав чи є гроші, на що він казав, що немає, тому потерпілий і написав заяву в поліцію. Потерпілий не вимагав у нього повернути мопед. Також обвинувачений пояснив, що він написав потерпілому боргову розписку десь через 3-4 місяці після придбання мопеду. Потерпілий добровільно віддав йому мопед і технічний паспорт на нього. Обвинувачений зазначив, що збирався віддати гроші за мопед і не збирався дурити потерпілого, однак не виплатив кошти в зв`язку з тим, що були труднощі з коштами.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у судове засідання не з`явились, але скерували до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи без їх участі, претензій матеріального (чи іншого) характеру до обвинуваченого не мають, покарання просили призначити на розсуд суду.

Враховуючи, що учасники судового провадження визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, зокрема щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України, вину в скоєнні яких він визнав повністю, з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин і в суду немає сумнівів у добровільності його позиції, а також йому роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України розглянув справу за правилами, передбаченими даними нормами.

Окрім повного визнання своєї вини з боку обвинуваченого, його винуватість підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування та які він визнав в судовому засіданні відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Щодо кваліфікації органом досудового розслідування дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 КК України суд зазначає наступне.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 , будучи раніше судимим 24.11.2017 Канівським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 277 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік 6 місяців, маючий відповідно до ст. 89 КК України не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно вчинив умисний злочин проти власності.

Так, ОСОБА_6 , в кінці липня 2018 року, перебуваючи на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння, взяв у ОСОБА_5 належний йому мопед марки «Дефіант» та запевнивши його у тому, що має намір заплатити за нього грошові кошти, почав користуватись вказаним мопедом, а в подальшому шляхом обману заволодів вищевказаним мопедом та продав його ОСОБА_11 .

Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Висновки сторони обвинувачення про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України обгрунтовуються:

-показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснив, що влітку 2018 року обвинувачений ОСОБА_12 разом із братом ОСОБА_13 прийшли до нього, щоб придбати мопед. Вони взяли в нього мопед на виплату за домовлену суму 4000 грн., при цьому сплатив ОСОБА_14 лише 500 грн. за нього. Даний мопед обвинувачений з братом забрали одразу, їздили на ньому, а потім він поламаний в них стояв. Потім вони його продали комусь. У 2019 році Мікаєлян написав йому розписку в с. Ліпляве, в який термін зобов`язується повернути гроші. Іншу частину грошей не повернув, посилаючись на поважні причини. На запитання потерпілий повідомив, що при купівлі йому казали, що віддадуть кошти протягом 3-4 тижнів. ОСОБА_15 він віддав добровільно та не вважає, що ОСОБА_16 незаконно заволодів транспортним засобом, а зазначав, що останній з ним просто не розрахувався. Потерпілий вказав, що ОСОБА_6 не заперечував наявності заборгованості та обіцяв розрахуватись. Обвинуваченого він знав давно, оскільки дружив з його батьком.

-показаннями свідка ОСОБА_17 , який суду пояснив, що ОСОБА_18 прикотив йому мопед восени 2018 року і запропонував його купити на запчастини, оскільки він неробочий. Мопед був із документами (паспорт і технічний паспорт), але неробочий. Він купив його за 1500 грн.. З мопедом ОСОБА_14 віддав йому паспорт і сказав, що мопед придбав у Мички. В подальшому свідок поремонтував мопед, обкатав і продав дядькові восени 2018 року за 5000 грн.. Навесні наступного року до свідка приїхала поліція і сказала, що мопед цей крадений, опитали, склали протокол і одразу поїхали до дядька. Так як дядько сказав, що забрали мопед, то свідок пішов до потерпілого Мички і вони разом поїхали в поліцію. Там потерпілий сказав, що претензій до дядька ОСОБА_19 , не має. Їм віддали мопед з штрафмайдану. Свідок взяв мопед, купив новий ціпок, бо старий був рваний, і поїхав у Ліпляве. Свідок зазначив, що ОСОБА_20 йому казав, що ОСОБА_16 йому винен гроші за мопед, при цьому Мичка не казав, що ОСОБА_16 вкрав або поламав мопед;

-показаннями свідка ОСОБА_19 , який суду пояснив, що у 2018 році племінник ОСОБА_17 запропонував йому купити мопед Дефіант червоного кольору. Зі слів племінника ОСОБА_21 мопед йому пригнали, він його відремонтував і продав йому. Він придбав у племінника мопед у грудні 2018 року, пригнав додому, де він простояв 2 місяці. Якось він поїхав мопедом на роботу, туди приїхала поліція та забрала мопед на штрафмайданчик, пояснивши, що мопед крадений. Після цього племінник ОСОБА_21 пригнав йому додому мопед і сказав, що до нього Мичка ніяких претензій не має. В подальшому він бачив ОСОБА_20 особисто і останній підтвердив, що претензій до нього з приводу мопеда не має. Свідок зазначив, що мопед на даний час знаходиться у нього і він ним відкрито користується.

-витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000186 на 1 арк.;

-дорученням про проведення досудового розслідування на 1 арк.;

-постановою про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні на 1

арк.;

- копією талону на мопед "Дефіант" на 1 арк.;

- протоколом видачі предметів від 05.04.2019 на 1 арк.;

-протоколом огляду предмету від 03.05.2019 з фототаблицею на 3 арк.;

-постановою про визнання речовими доказами від 03.05.2019 на 1 арк.;

-розпискою ОСОБА_5 від 03.05.2019 на 1 арк.;

-постановою про перекваліфікацію злочинних дій від 13.05.2019 на 1 арк.;

-копією боргової розписки від 20.07.2019р.;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.04.2019р.;

-листом Ліплявської сільської ради від 23.11.2022;

-копією лікарського свідоцтва про смерть №676 від 20.07.2019р.

Судом було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про виклик і допит в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , оскільки прокурор не обгрунтував необхідності допиту вказаних осіб, які не були допитані в якості свідків під час досудового розслідування.

Проаналізувавши всі зібрані по справі докази, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.ч.1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Елементами складу будь-якого злочину є: 1) об`єкт злочину; 2) об`єктивна сторона злочину; 3) суб`єктивна сторона злочину; 4) суб`єкт злочину.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.

Статтею 289 КК України визначено, що:

Незаконне заволодіння транспортним засобом - карається обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк (ч. 1);

Ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або поєднані з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинені з проникненням у приміщення чи інше сховище, або з використанням електронних пристроїв для втручання в роботу технічних засобів охорони, або якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої (ч. 2);

Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою або поєднані з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, - караються позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої (ч. 3);

Звільняється від кримінальної відповідальності судом особа, яка вперше вчинила дії, передбачені частиною першою цієї статті, та добровільно заявила про це правоохоронним органам, повернула транспортний засіб власнику і повністю відшкодувала завдані збитки (ч. 4).

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК України, є контрольоване використання транспортних засобів, перелічених у примітці до ст. 286 КК України. Під транспортними засобами в розумінні статті 289 КК України слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби. Ці транспортні засоби виступають предметом цього злочину. Додатковим обов`язковим або факультативним об`єктом залежно від конкретного способу вчинення цього злочину можуть виступати життя і здоров`я особи, власність, інші блага.

Об`єктивна сторона злочину полягає у вчиненні відповідних дій, направлених на незаконне заволодіння транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні транспортним засобом), або подавляється (при застосуванні насильства або погрози його застосування), або фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).

Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

Із суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 289 КК України, характеризується умислом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони вказаного злочину є мета.

Системне тлумачення норм кримінального закону свідчить про те, що під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі шляхом запуску двигуна, буксирування, завантаження на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування тощо. При цьому закінченим злочин, передбачений ст. 289 КК України, вважається з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися внаслідок запуску двигуна, буксирування або ж перевезення на іншому транспортному засобі.

Суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 17.09.2020 по справі №206/4163/19, де зазначено, що за змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

ВС наголосив, що визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Доказів, які б свідчили про наявність умислу ОСОБА_6 на незаконне заволодіння транспортним засобом і в чому саме проявились умисні дії особи, матеріали справи не містять. Також стороною обвинувачення не доведено та не обгрунтовано, яку мету переслідував обвинувачений ОСОБА_6 , вчиняючи інкриміноване йому кримінальне правопорушення, оскільки заволодіння може відбуватися з будь-якою метою: для привласнення транспортного засобу, для доставки вантажу, для того, щоб доїхати до певного місця, або навіть покататися, або отримати грошову вигоду тощо.

Разом із цим стороною обвинувачення не було обгрунтовано та в обвинувальному акті не конкретизовано коли саме, на думку органу досудового розслідування, відбувся факт незаконного заволодіння ОСОБА_6 транспортним засобом. На необхідність встановлення даного факту вказував й Верховний Суд в постанові від 05.03.2020р. у справі № 755/16101/16-к.

Окрім іншого, стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, зокрема, в обвинувальному акті не зазначено, в чому виразилась фальсифікація волі потерпілого, а саме якими діями чи словами обвинувачений ввів потерпілого в оману, щоб заволодіти транспортним засобом.

Водночас судом було встановлено, що потерпілий добровільно передав обвинуваченому мопед і документи на нього, отримав частину обговореної суми за продаж мопеду в розмірі 500 грн., та був обізнаний про те, що ОСОБА_6 користувався певний час мопедом і в подальшому його продав. Разом із цим обвинувачений визнавав факт існування заборгованості за мопед та зобов`язувався повернути частину невиплачених коштів. Ці обставини ніким із учасників кримінального провадження не заперечувались.

Разом із тим, як вбачається з показів потерпілого і свідків, після того, як мопед було повернуто працівниками поліції потерпілому, його за згодою потерпілого забрав свідок ОСОБА_17 , який віддав даний мопед своєму дядькові ОСОБА_19 .

Суд приходить до висновку, що мопед не був протиправно або поза волею власника вилучений ОСОБА_6 , а був фактично проданий, хоча при цьому обвинувачений зі своєї сторони не в повному обсязі виконав умови цивільно-правової угоди.

Суб`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК України не можуть бути особи, які користуються транспортним засобом за згодою власника чи законного користувача, хоча б ця згода і не була належно оформлена.

Викладені вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 не може бути належним суб`єктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки він мав право на користування належним згідно документів потерпілому мопедом.

Іншого стороною обвинувачення в судовому засіданні не було доведено жодними доказами, на які вона посилалась в судовому засіданні.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, остаточне рішення від 17.06.2011 року (пункт 45) вбачається, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Дотримуючись засади змагальності у відповідності до ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, та яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

За вимогами ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України - обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 370 та ч. 3 ст. 373 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, своє рішення суд вправі обґрунтовувати виключно тими доказами, які були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюватися лише за умови доведення під час судового розгляду винуватості особи у вчинені кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За таких обставин, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, суд вважає, що встановлені під час судового розгляду фактичні обставини не містять даних про наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, оскільки обвинувачення ґрунтується на припущеннях, його вина не доведена поза розумним сумнівом.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 обов`язкових елементів складу злочину - суб`єктивної сторони, об`єктивної сторони за ч.2 ст.289 КК України, його слід виправдати в зв`язку з недоведенням складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

При призначенні ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом було досліджено дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочини повторно, не одружений, не працюючий, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин.

Враховуючи сукупність вищевказаних обставин, дані про особу ОСОБА_6 , суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зважаючи, що в матеріалах провадження містяться копії вироків Канівського міськрайонного суду від 02.12.2020р. та від 24.05.2021 відносно ОСОБА_6 , надані прокурором, суд вважає за необхідне визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання кримінальних покарань, оскільки ОСОБА_6 винен ще і в кримінальних правопорушеннях, вчинених ним до постановлення попередніх вироків.

Одночасно підлягає перерахунку покарання за вироком від 02.12.2020р. та ухвалою Канівського міськрайонного суду від 28.09.2021р. у вигляді громадських робіт на покарання у вигляді позбавленні волі згідно ч. 1 ст. 72 КК України з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають 8 годин громадських робіт.

Підтверджені документально процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів для проведення експертиз, що становлять 4239,27 грн. підлягають стягненню, у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 368-374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.289 КК України та виправдати в зв`язку з недоведенням в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.185 КК України - 2 роки позбавлення волі;

за ч.3 ст.185 КК України - 4 роки позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати покарання за вироком Канівського міськрайонного суду від 02.12.2020р., з врахуванням перерахунку покарання у вигляді громадських робіт на покарання у вигляді позбавленні волі згідно ч. 1 ст. 72 КК України з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають 8 годин громадських робіт та за вироком Канівського міськрайонного суду від 24.05.2021 та остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі терміном 4 (чотири) роки 1 (один) місяць 10 (десять) днів.

Строк покарання обчислювати з 28 листопада 2022 року. Зарахувати в строк покарання, призначеного за сукупністю злочинів, покарання, відбуте частково за вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 травня 2021 року в період з 09 лютого 2021 року до 27 листопада 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_6 4239,27 грн. процесуальних витрат на користь держави.

Речові докази по справі:

- мопед марки Дефіант, переданий під зберігальну розписку власнику ОСОБА_5 залишити за належністю;

- три скляні банки ємністю 0.5 л., 1 дактилокарта та 16 слідів рук, передані на зберігання до кімнати речових доказів Канівського ВП знищити;

- компакт-диск та 1 дактилокарту, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон марки «Fly FF 183», який передано на зберігання ОСОБА_10 залишити за належністю.

Вирок суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1