УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Хмельницький
Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання старшого слідчого ВРЗЗС СУ Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000394,

встановив:
28.11.2022 року старший слідчий ВРЗЗС СУ Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим з прокурором відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, що було вилучено 26.11.2022 р. в ході проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , а саме на: системний блок, чорного кольору, поміщений у поліетиленовий прозорий мішок, опечатаний пломбою № СР 00000945; мобільний телефон марки «XiomiM 9 T» ІМЕІ № 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ № 2 НОМЕР_2 , із сім картками - № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , поміщений у сейф пакет № 7335417; тримачі до сім карт оператора мобільного зв`язку «Київстар» у кількості 168; тримачі до сім карт оператора мобільного зв`язку «Life» у кількості 75 шт.; тримачі до сім карт оператора мобільного зв`язку «Vodafonе`у кількості 4 шт.; тримачі до сім карт оператора мобільного зв`язку «Lukamobile» у кількості 6 шт.; сім картки операторів мобільного зв`язку у кількості 246 шт.; договір про купівлю модемів на 1 арк.; 3G модеми у кількості 32 шт. із сім картками у них у кількості 28 шт.; USB хаби у кількості 8 шт.; мобільний телефон марки «XiomiRedmi 7» ІМЕІ № 1 НОМЕР_5 , ІМЕІ № 2 НОМЕР_6 , із сім карткою № НОМЕР_7 , поміщені у сейф пакет № 7329671.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Зі змісту ст. 170 КПК України вбачається, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, крім того, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого ще й наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Водночас, за змістом ч. 2 ст.64-2 КПК України, у випадку коли вирішується питання про арешт майна третьої особи, суб`єктом звернення із клопотанням про арешт майна є лише прокурор.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане слідчим клопотання не відповідає.

Клопотання слідчого складено формально та містить лише посилання на ряд статей КПК, які регламентують порядок накладення арешту на майно. Разом з тим, у поданому клопотанні слідчий не зазначає, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, зокрема, відсутнє обґрунтування, яке значення має майно, на яке просить накласти арешт слідчий, як речовий доказ та які обставини за допомогою цього доказу можливо довести у кримінальному провадженні №0000394, яке розслідується по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно. В цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання майна речовими доказами, в якій також відсутня аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів, не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності речей вимогам ст.98 КПК України. Поза увагою слідчого та прокурора, який погоджував відповідне клопотання, залишилась та обставина, що санкція ч.2 ст.259 КК України, взагалі не передбачає можливості конфіскації майна, як виду покарання, про яку йдеться у клопотанні слідчого. Не долучено до клопотання й копії повідомлення про підозру певній особі, у випадку, якщо таке повідомлення мало місце, та доказів на обґрунтованість цієї підозри.

Крім того, слідчий у клопотанні не конкретизує перелік та вид майна (індивідуальні ознаки вилученого майна тримачів до сім-карт, сім-карт, договору, модемів, хабів), на яке він просить накласти арешт. Також, не зазначає слідчий у клопотанні, на чиє майно він просить накласти арешт (кому належать вилучені речі), хоча мав би зазначити конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Не наведено у клопотанні слідчого й існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України. Не зазначено, яка є необхідність у застосуванні заборон відчуження, користування та розпорядження майном, на яке просить накласти арешт слідчий.

Із долученого до клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.10.2022 р. (актуального витягу не долучено), вбачається, що у кримінальному провадженні №0000394 жодній особі не було повідомлено про підозру, отже слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно третьої особи, однак, суб`єктом звернення із таким клопотанням про арешт майна мав бути прокурор.

У відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Однак, матеріали поданого слідчим клопотання не містять актуальних контактних даних осіб, яким належить майно, на яке просить накласти арешт слідчий, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказаних осіб про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором, із зазначенням у розрізі кожного вилученого предмету його індивідуальних ознак та ознак речових доказів, визначених ст.98 КПК України, значення для кримінального провадження, мети накладення арешту, визначеної ст.170 КПК України, обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України, та на чиє майно він просить накласти арешт.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання слідчого підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України,-

постановив:
Клопотання старшого слідчого ВРЗЗС СУ Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_2 , яке погоджено з прокурором відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні № 0000394, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя