Справа № 739/1629/21 Номер провадження 1-кп/739/16/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2022 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000288 від 15.09.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Краснооктябрьського с/з, Камишнінського району Кустанайської області, РФ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 88,89 КК України раніше не судимого,за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2021 року, близько 20 годин 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання своєї матері, ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, переслідуючи мету вчинення насильницьких дій, умисно завдав декілька ударів кулаками в область правого плеча та ногами в область правого колінного суглоба ОСОБА_6 , чим завдав потерпілій фізичного болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч. 2 ст. 17 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні надав суду документи, які підтверджують смерть потерпілої ОСОБА_6 , а також підтверджуючу інформацію щодо смерті свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , просив суд при призначенні покарання врахувати відсутність пом`якшуючих обставин, та наявність обтяжуючих обставин, а також пред`явлені ним докази у справі. На підставі чого просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 126 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні відмовився давати покази.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , погодився з позицією прокурора в частині покарання, зазначив, що у обвинуваченого є джерело доходів у виді пенсії, яку він отримує по інвалідності, тому не заперечує проти покарання у виді штрафу.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини, винуватість у інкримінованому йому проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, доводиться та підтверджується сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, перевірених, досліджених, проаналізованих та оцінених судом, зокрема:

- показами свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що 14.09.2021 року, він, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 знаходились в квартирі АДРЕСА_4 , в той час в стані алкогольного сп`яніння прийшов ОСОБА_4 , та чіплятися, хватати за шию ОСОБА_6 , остання вибігла на двір, за нею пішов ОСОБА_4 , коли він вийшов на вулицю, то бачив, як ОСОБА_10 наносив удари по тілу ОСОБА_6

- протоколом прийняття заяви про вчинення ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за ч. 1 ст.126 КК України від 16.09.2021 року;

- відомостями, які містяться в витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000288 від 15.09.2021 року;

- відомостями, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 06 жовтня 2021 року за участю свідка ОСОБА_7 , який показує, як саме ОСОБА_4 завдавав удари потерпілій ОСОБА_6 ;

- відомостями, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 08 жовтня 2021 року за участю свідка ОСОБА_9 , який показує, як саме ОСОБА_4 завдавав удари потерпілій ОСОБА_6

- відомостями, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 08 жовтня 2021 року за участю потерпілої ОСОБА_6 , яка показує, як саме ОСОБА_4 завдавав удари їй удари та за яких обставин.;

- висновком судово-медичного експерта №62 від 27.00.2021 року, яким тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_6 не виявлено.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, в силу вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, суд дослідив докази, надані стороною обвинувачення, оскільки сторона захисту доказів суду не надала.

При цьому, сторони кримінального провадження не заперечували щодо закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами.

Під час судового засідання, сторони клопотань щодо визнання доказів неналежними або недопустимими не заявляли, а тому суд за наслідком їх дослідження, вважає докази такими, що відповідають вимогам глави 4 параграфу 1 КПК України щодо їх належності та допустимості.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції), тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Отже, оцінивши кожний із перелічених вище доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, суд доходить висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого, а тому суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України, тобто умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, є інвалідом третьої групи, раніше не судимий.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відсутні.

Обставиною, обтяжуючою покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Аналізуючи вищенаведені докази, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст.126 КК України у виді штрафу.
Цивільний позов не заявлено.

Підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Керуючись статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України і призначити покарання у виді штрафу розміром 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.
Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Суддя ОСОБА_1