Справа № 749/216/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/272/23
Категорія - ч.3 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0000332 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Тихоновичі, Сновського району, Чернігівської області, житель АДРЕСА_1 , не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз: 07.12.2021 Щорським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці,

засуджений за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Щорського районного суду від 07 грудня 2021 року, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 06.10.2021 р.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 314 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_7 , маючи незняті та непогашені судимості за злочини проти власності, на шлях виправлення не став і вчинив тяжкий умисний корисливий злочин. Так, діючи повторно, 13.10.2019 року, близько 07:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужим майном, прибув до господарства по АДРЕСА_2 , та шляхом виставлення дерев`яної віконної рами проник у будинок, де перебував ОСОБА_9 . Знаходячись у кімнаті будинку, ОСОБА_7 , незважаючи на вимогу ОСОБА_9 припинити протиправні дії та покинути будинок, застосував до нього фізичну силу, а саме завдав один удар кулаком правої руки в грудну клітину, від чого той упав на підлогу кімнати. Далі, свідомо нехтуючи присутністю ОСОБА_9 , ОСОБА_7 відчинив холодильник та відкрито заволодів курячими гомілками загальною вагою 2,5 кг, вартістю 128,50 грн., що належали ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_7 , відкривши металопластикове вікно, покинув будинок.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно нього. Вказав на недоведеність поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Послався на суперечності у показаннях потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , зазначивши, що працівники поліції пояснили останнім, які показання потрібно давати в судовому засіданні.

У судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується його розпискою від 03.02.2023 року, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав; наполягав на тому, що його обмовили; ніякого злочину він не скоював.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, будучи допитаним у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та зазначив про недоцільність допиту свідків у кримінальному провадженні.

Допитаний у місцевому суді потерпілий ОСОБА_10 показав, що про грабіж, який вчинив ОСОБА_7 , він дізнався від потерпілого ОСОБА_9 , який проживав у нього на квартирі, претензій до обвинуваченого не має.

Окрім показань потерпілого ОСОБА_10 , вина обвинуваченого підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.10.2019, відповідно до якої ОСОБА_10 повідомив Сновське відділення поліції про те, що 13.10.2019 ОСОБА_7 незаконно проник до господарства по АДРЕСА_2 , завдав один удар в грудну клітину ОСОБА_9 та заволодів курячими гомілками на суму 200 грн. (т.1, а.к.п.227);

- протоколом огляду місця події від 23.10.2019, згідно з якими було оглянуто господарство по АДРЕСА_2 , де в одній з кімнат веранди було виявлено холодильник, у якому, як вказав ОСОБА_10 , ним було виявлено відсутність курячих гомілок вагою 2,5 кг (т.1, а.к.п.229-230);

- протоколом про проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 27.01.2020 та відеозаписом до нього, за яким останній повідомив, що ОСОБА_7 проник через вікно до будинку, вдарив його кулаком правої руки один раз у грудну клітину, від чого він упав, забрав з холодильника м`ясо куряче і покинув будинок через інше вікно (т.1, а.к.п.245-247);

- протоколом про проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 22.01.2020 та відеозаписом до нього, згідно з якими свідок повідомив, що 13.10.2019 до нього прийшов ОСОБА_7 з пакетом, у якому були курячі гомілки вагою близько 2 кг; сказав, що купив їх, і почав готувати (т.1, а.к.п.240-242);

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 5517/19-24 від 10.01.2020, згідно якого вартість гомілок курячих, загальною вагою 2,5 кг становить 128,50 грн. (т.1, а.к.п.232-234).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло; з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання обвинуваченого на обмовляння його потерпілими ОСОБА_10 і ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_11 , не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, та, на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Під час досудового розслідування та в ході судового розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Потерпілі та свідок у цьому кримінальному провадженні на досудовому розслідуванні були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_13 під час судового розгляду у суді першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, просив його суворо не карати, а версія про його обмовляння виникла вже після проголошення вироку з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Таку позицію ОСОБА_7 про його непричетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк, передбачений санкцією ч.3 ст.186 КК України, із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України при визначенні остаточного покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки перевиховання ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни чи скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

При цьому, в порядку ч.2 ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання час перебування його під вартою з 12 травня 2020 року по 26 травня 2020 року, на виконання ухвали судді Корюківського районного суду від 12.05.2020 про тимчасове залишення засудженого ОСОБА_7 в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» на період розгляду даного кримінального провадження (т.1, а.к.п.32, 51).

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2022 року щодо нього без змін.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання час перебування його під вартою з 12 травня 2020 року по 26 травня 2020 року, на виконання ухвали судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 12.05.2020 про тимчасове залишення засудженого ОСОБА_7 в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» на період розгляду даного кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4