Справа №591/2281/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/424/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою
УХВАЛА

Іменем України

18 січня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/2281/19 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27.01.2022, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Тарасівка Великописарівського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1

та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2

визнані невинуватими у пред`явленому обвинуваченні та виправдані у зв`язку з недоведенням того, що в їх діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, і постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 і ОСОБА_11 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, і призначити їм покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк три роки з конфіскацією майна, вирішити долю речових доказів. Вимоги обгрунтовані тим, що викладені у вироку мотиви повністю ідентичні мотивам у іншому вироку відносно ОСОБА_10 . Крім того, на момент внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, ДБР, до підслідності якого належало здійснення досудового розслідування в цьому провадженні, ще не було створено, у зв`язку з чим заступником прокурора області підслідність кримінального правопорушення була визначена за СВ УСБУ в Сумській області з метою забезпечення здійснення ефективного досудового розслідування.

Вироком Зарічного районного суду м. Сум від 27.01.2022 ОСОБА_10 і ОСОБА_11 визнані невинуватими у пред`явленому обвинуваченні та виправдані у зв`язку з недоведенням того, що в їх діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 і ОСОБА_11 пред`явлене обвинувачення в тому, що перебуваючи на посаді слідчих СВ Краснопільського ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області, будучи службовими особами, які займають відповідальне становище, вони входили до складу слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000153 за ч. 1 ст. 289 КК відносно ОСОБА_14 . ОСОБА_10 і ОСОБА_11 вступили у попередню змову на вимагання та отримання неправомірної вигоди від громадянки ОСОБА_15 , яка є матір`ю ОСОБА_14 , за не притягнення його до кримінальної відповідальності. Під час спілкування 05.07.2018 з ОСОБА_16 мобільним телефоном ОСОБА_11 вимагав та повідомив останній, що сума неправомірної вигоди складає 10000 грн. 06.07.2018 близько 11:00 ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_10 в автомобілі «ЗАЗ TF699З Део Ланос», д. н. НОМЕР_1 на території смт. Краснопілля Сумської області вимагали та отримали від ОСОБА_15 суму неправомірної вигоди в розмірі 10000 грн.

Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що більша частина наданих стороною обвинувачення доказів є недопустимою через те, що досудове розслідування проведено з порушенням правил підслідності, так як його здійснення було безпідставно доручено СВ УСБУ в Сумській області, без встановлення неефективності досудового розслідування. При цьому решта доказів не є достатньою для підтвердження винуватості ОСОБА_10 і ОСОБА_11 поза розумним сумнівом.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень. У кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування і її недотримання тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) права на справедливий суд.

Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування (ч. 5 ст. 36 КПК).

У ч. 5 ст. 36 КПК виписано наступну систему елементів процедури: а) належний суб`єкт (Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники); б) оцінка досудового розслідування як неефективного; в) відображення такої оцінки у відповідному процесуальному рішенні постанові; г) вмотивованість такої постанови.

Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР (ч. 1, 2 ст. 214 КПК).

Слід зауважити, що КПК не передбачає вимоги дотримання правил підслідності при внесенні відомостей до ЄРДР, а ст. 214 КПК не містить вимоги про дотримання при внесенні відомостей до ЄРДР правил підслідності і вказівки на можливість не вносити відомості, якщо кримінальне правопорушення не підслідне органу.

Відповідно вимог ч. 6 ст. 214 КПК, слідчий, дізнавач невідкладно у письмовій формі повідомляє керівника органу прокуратури про початок досудового розслідування, підставу початку досудового розслідування та інші відомості, передбачені ч. 5 цієї статті, а досудове розслідування здійснюється відповідно правил підслідності, встановлених у ст. 216 КПК.

Законодавець, розподіливши кримінальні правопорушення в межах підслідності різних органів досудового розслідування, виходив із презумпції, що саме цей орган здатний здійснити належне досудове розслідування кримінальних проваджень щодо зазначеного переліку кримінальних правопорушень: у силу характеристик кримінального правопорушення, організаційних можливостей органу, звичаїв, потреб у спеціалізації тощо. Певний «пріоритет» у аспекті підслідності надано лише НАБУ, оскільки забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, віднесеного до підслідності НАБУ, іншому органу досудового розслідування без винятків, а також НАБУ та ДБР у провадженнях щодо народного депутата забороняється доручати здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, вчиненого народним депутатом України, іншим органам досудового розслідування, крім НАБУ та центрального апарату ДБР відповідно до їх підслідності. В усіх інших випадках законом резюмується, що досудове розслідування має здійснюватися із дотриманням правил підслідності, оскільки стратегічна мета інституту підслідності полягає в забезпеченні права особи на об`єктивне й неупереджене розслідування, і як результат гарантування передбаченого Конвенцією права особи на справедливий суд.

При оцінці ефективності досудового розслідування необхідно виходити з того, що ця ефективність є співвідношенням процесуальних дій, процесуальних рішень, реалізованих учасниками кримінального провадження, а також їх результатів із положеннями КПК, що визначають підстави, умови і порядок їх проведення чи прийняття, з урахуванням оптимальних затрат часу та зусиль на це.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях виокремив таку систему критеріїв ефективності досудового розслідування: 1) метою проведення досудового розслідування завжди має бути досягнення завдань кримінального провадження (спрямованість на досягнення завдань кримінального провадження); 2) здійснення досудового розслідування повинно відповідати принципу законності, зокрема забезпечувати ефективне виконання положень національного законодавства (законність); 3) досудовому розслідуванню має бути притаманна засада публічності (ініціативності органу досудового розслідування), яка полягає в оперативній реакції на вчинене кримінальне правопорушення компетентною особою, яка не буде залежати від волі зацікавлених осіб (публічність); 4) вимога розумної швидкості досудового розслідування, що передбачає здійснення процесуальних дій на цьому етапі судочинства без зайвих затримок, їх своєчасність, відсутність необґрунтованого зупинення кримінального провадження тощо (розумна швидкість); 5) всебічність та повнота застосування заходів, спрямованих на розкриття кримінального правопорушення, яка насамперед, передбачає правильність, послідовність та логічність отримання доказів та оперування ними, обґрунтування процесуальних рішень (всебічність та повнота розслідування); 6) незалежність та неупередженість особи, яка здійснює досудове розслідування кримінального правопорушення (незалежність та неупередженість); 7) прозорість досудового розслідування, захист прав та інтересів потерпілого та його родичів, що передбачає своєчасне надання їм процесуального статусу, залучення до проведення процесуальних дій, ознайомлення з матеріалами провадження (прозорість); 8) врахування під час досудового розслідування індивідуальних особливостей особи правопорушника, зокрема, його віку, гендерної належності, національності (індивідуалізація); 9) диференціація форм досудового розслідування з метою його оптимізації (диференціація форм розслідування).

Для констатації неефективності досудового розслідування необхідна оцінка досудового розслідування для того, щоб прийняти рішення про доручення здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу.

Наявність відповідних відомостей, які стосуються конкретного кримінального провадження, щодо його неефективності відповідним прокурором може бути встановлена на будь-якій стадії досудового розслідування, в тому числі і на його початку, та бути підставами для прийняття рішення в порядку та відповідно вимог ч. 5 ст. 36 КПК.

Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.

У кожному конкретному випадку наявність таких підстав має бути обґрунтована у відповідній постанові прокурора, адже зміна передбаченої законом підслідності, як видається, має розглядатися як екстраординарна процедура порівняно із загальним порядком визначення підслідності, за яким вирішення цього питання є предметом законодавчого регулювання, а не предметом дискреції.

Відповідна постанова Генерального прокурора, керівника обласної прокуратури, їх перших заступників та заступників про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування має відповідати вимогам ст. 110 КПК, у тому числі бути вмотивованою, надавати обґрунтоване пояснення щодо фактичних та юридичних підстав прийнятого рішення.

Таким чином, обов`язковою передумовою реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК, є оцінка досудового розслідування органом досудового розслідування, встановленим ст. 216 КПК, як неефективного та відображення такої оцінки у постанові з наведенням відповідного мотивування.

Що стосується наслідків недотримання належної процедури реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК, то слід зазначити наступне.

Конституцією України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62).

У кримінальному процесуальному праві загальновизнаними є такі критерії допустимості доказів: належне джерело; належний суб`єкт; належна процесуальна форма; належна фіксація; належна процедура; належний вид способу формування доказової основи. В аспекті належного суб`єкта, у тому числі, слід розглядати і орган досудового розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 87 КПК, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Недопустимими є також докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень (п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК).

Для доручення здійснення досудового розслідування іншому органу на будь-якому етапі досудового розслідування необхідно мати підстави, а саме констатацію неефективності досудового розслідування органом досудового розслідування, встановленим ст. 216 КПК. В іншому випадку матиме місце порушення належної правової процедури реалізації повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК.

Постанова прокурора про доручення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, її обґрунтування та вмотивування має бути предметом дослідження суду в кожному кримінальному провадженні, яка здійснюється з урахуванням його конкретних обставин. Результати такого дослідження утворюють підстави для подальшої оцінки отриманих у результаті проведеного досудового розслідування доказів з точки зору допустимості.

Виходячи з наведеного, у разі доручення Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування без встановлення неефективності досудового розслідування органом досудового розслідування, встановленим ст. 216 КПК, зазначені уповноважені особи діятимуть поза межами своїх повноважень. У такому випадку матиме місце недотримання належної правової процедури застосування ч. 5 ст. 36 КПК та порушення вимог ст. 214, 216 КПК.

Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Положеннями ч. 4 ст. 214 КПК визначено, що слідчі органів ДБР здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень вчинених, зокрема, працівником правоохоронного органу.

Абзацом 2 п. 1 Розділу X «Прикінцеві положення» КПК визначено, що положення ч. 3 ст. 216 цього Кодексу вводяться в дію з дня початку діяльності ДБР, але не пізніше 5 років з дня набрання чинності цим Кодексом. При цьому в п. 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» визначено, що до дня введення в дію положень ч. 4 ст. 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування передбачених ними кримінальних правопорушень здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначених цим Кодексом, а також що після введення в дію вказаних положень матеріали кримінальних проваджень, досудове розслідування яких здійснюється органами прокуратури, передаються слідчими органів прокуратури відповідним органам досудового розслідування з урахуванням підслідності, визначеної цим Кодексом.

20.11.2017 закінчився п`ятирічний строк повноважень органів прокуратури щодо розслідування злочинів, підслідних органам ДБР, відповідно положення ч. 4 ст. 216 КПК набули чинності, при цьому ДБР ще створено не було. Після 20.11.2017 слідчі органів прокуратури втратили повноваження щодо ведення досудового розслідування стосовно кримінальних проваджень, віднесених до підслідності органів ДБР та відомості про які вносились до ЄРДР з 20.11.2017.

Відповідно офіційного оголошення, розміщеного в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_2 (6337) від 23.11.2018, ДБР почало здійснювати свою правоохоронну діяльність 27.11.2018.

У даному випадку відомості до ЄРДР щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, вчинення якого інкримінується ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , будучи працівниками поліції, внесено 04.07.2018, тобто у період, коли положення ч. 4 ст. 216 КПК, які регламентують правила підслідності ДБР, введені в дію, але фактичного функціонування бюро як органу досудового розслідування не розпочато, при цьому строк повноважень слідчих прокуратури, якими вони були тимчасово наділені, не було продовжено для злочинів підслідних ДБР та розпочатих з 20.11.2017.

05.07.2018 заступник прокурора Сумської області виніс постанову про доручення здійснення досудового розслідування за слідчими СВ УСБУ в Сумській області. Мотивами такого рішення стало те, що до вчинення кримінального правопорушення може бути причетний співробітник правоохоронного органу, але починаючи з 20.11.2017 ДБР не розпочало функціонувати і нормами КПК не врегульовано порядок визначення підслідності кримінальних правопорушень, що підслідні ДБР, тому з метою забезпечення здійснення швидкого, повного, неупередженого та ефективного досудового розслідування, досягнення завдань кримінального провадження підслідність була змінена.

Разом з тим, вказане процесуальне рішення заступника прокурора області не відповідає ст. 110 КПК, оскільки в цій постанові відсутнє обґрунтоване та вмотивоване пояснення щодо фактичних та юридичних підстав прийнятого рішення. Зокрема, не вказано, чому здійснення досудового розслідування слідчими СВ УСБУ в Сумській області буде більш ефективним, враховуючи поряд із цим ту обставину, що зміна підслідності відбувалася вже наступного дня після внесення відомостей до ЄРДР.

Також не доведено, що до зміни підслідності досудове розслідування здійснювалося упереджено, з порушенням строків або порядку проведення слідчих (розшукових) дій чи застосуванням заходів забезпечення, що приймалися незаконні або необґрунтовані процесуальні рішення, були допущені бездіяльність або здійснення фальсифікації доказів, чи використання доказів, які не відповідають вимогам належності, допустимості, достовірності тощо.

Таким чином, неефективності досудового розслідування встановлено не було, тому заступник прокурора області не мав підстав, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК, для доручення здійснення досудового розслідування СВ УСБУ в Сумській області. Тобто, постанова заступника прокурора області про зміну підслідності стала предметом дослідження в суді та за результатами її дослідження встановлено порушення належної правової процедури, передбаченої ч. 5 ст. 36 КПК, а саме, що доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування заступником прокурора області відбулось без встановлення неефективності досудового розслідування, що відповідає правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 24.05.2021 у справі № 640/5023/19.

Сам по собі факт того, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були працівниками правоохоронного органу і після 20.11.2017 припинились повноваження слідчих органів прокуратури, а органи ДБР не розпочали свою діяльність, не є і не міг бути свідченням неефективного досудового розслідування, а також правовою підставою для проведення досудового розслідування кримінальних правопорушень, підслідних слідчим органів ДБР, слідчими СВ УСБУ в Сумській області, тому доводи апеляційної скарги прокурора з цього приводу задоволенню не підлягають.

Крім того, згідно з імперативними вимогами розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державне бюро розслідувань», матеріали кримінального провадження, які на день набрання чинності цим Законом перебувають в іншому органі досудового розслідування на стадії досудового розслідування, але відповідно до цього Закону підслідні ДБР, у тримісячний строк після початку здійснення ДБР функції досудового розслідування передаються до відповідного підрозділу (органу) ДБР для продовження провадження.

Однак, після початку здійснення ДБР функції досудового розслідування кримінальне провадження не було передано до відповідного підрозділу (органу) ДБР для продовження провадження, натомість 29.11.2018 слідчим СВ УСБУ в Сумській області складено обвинувальний акт, який був затверджений прокурором та направлений до суду.

Зважаючи на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що докази, отримані в ході досудового розслідування протоколи обшуку (т. 2 а. п. 35-43); протоколи огляду (т. 2 а. п. 31-35, 126-130, т. 3 а. п. 19-20, 151, т. 4 а. п. 38-40, 57-61, т. 5 а. п. 83-101); протоколи НС(Р)Д з додатками (т. 2 а. п. 104-106, 131-138, 149-163); протокол огляду та вручення грошових коштів (т. 2 а. п. 146-148); протокол слідчого експерименту (т. 2 а. п. 171-176); протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (т. 2 а. п. 177-184); протокол добровільної видачі предмету (т. 3 а. п. 18); протоколи тимчасового доступу з додатками (т. 3 а. п. 30-150, т. 4 а. п. 33-37, 44-48, 53-56); письмові докази (т. 4 а. п. 16-19, 67-99, т. 5 а. п. 73-74, 77-89) є недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК, оскільки зібрані не уповноваженими особами (органом), з порушенням установленого законом порядку, а показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та потерпілої ОСОБА_15 , як окремо, так і в своїй сукупності не доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК.

Наведені вище висновки повністю узгоджується з постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14.07.2022 у справі № 725/2498/19.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27.01.2022 відносно ОСОБА_24 та ОСОБА_25 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4