Справа № 532/308/15-к
Номер рядка звіту 11
У Х В А Л А

19 жовтня 2022 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника потерпілих ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 про негайне звільнення з-під варти, клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу, у кримінальному провадженні за обвинувальним актом від 28.07.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, п.п.6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в обґрунтування якого вказав наступне. Ризики, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились. Крім того стороною обвинувачення отримано відомості, які можуть свідчити про можливість здійснення ОСОБА_8 перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, тобто про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27 ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України. Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначених кримінальних правопорушень була врахована слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 та продовження строку його застосування на стадії досудового розслідування. Оскільки надання оцінки обґрунтованості обвинувачення здійснюється судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного судового рішення після оцінки доказів, поданих сторонами з дотриманням загальних засад кримінального провадження, ініціювання дослідження доказів для доведення обставин вчинення кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, є недопустимими на даній стадії кримінального провадження. Про високу ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, свідчать наступні обставини. Упродовж усього часу здійснення судового розгляду у даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_8 безпосередньо та через своїх захисників вживаються заходи, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню. Вони полягають, зокрема, у затягуванні судового розгляду, відволіканні суду від дослідження доказів з метою забезпечення звільнення з-під варти усіх обвинувачених до ухвалення судового рішення у справі, в тому числі й обвинуваченого ОСОБА_9 , який на досудовому розслідуванні надавав показання щодо замовлення безпосередньо ОСОБА_8 спричинення тілесних ушкоджень судді ОСОБА_15 , а також замовлення вбивства мера міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_16 та фінансування підготовки до вчинення даного злочину. Суд погодився із тим, що спосіб реалізації стороною захисту своїх прав впливає на тривалість судового розгляду, який є надмірним відповідно до рішень ЄСПЛ «Левченко та інші проти України» та «Бевз та інші проти України». Також під час попереднього вирішення питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою до відома суду доводились обставини впливу з боку останнього на потерпілих, зокрема, ОСОБА_17 . Крім того, про тиск на себе з боку сторони захисту заявили у своїх заявах потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , оголошених у судовому засіданні 18.11.2021. Зверталась увага суду також на обставини, які відбувались у ході судового засідання 14.06.2022, що з високою ймовірністю свідчать про те, що з боку сторони захисту відбувся незаконний вплив на свідка ОСОБА_22 . Окрім цього, стороні обвинувачення наразі стали відомі обставини, які також дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Так, 12.10.2022 до Полтавської обласної прокуратури надійшла заява від потерпілої ОСОБА_17 , з якої встановлено, що з соціальних мереж, доступних реєстрів права власності вона дізналася про вжиття ОСОБА_8 заходів до унеможливлення накладення арешту на його майно, а також його частки в суб`єктах господарювання, у зв`язку із його притягненням до кримінальної відповідальності у даному кримінальному провадженні, шляхом переоформлення зазначеного майна та часток на інших осіб. Водночас, згідно доводів потерпілої, ОСОБА_8 продовжує отримувати прибутки від діяльності суб`єктів господарювання, які використовує для свого захисту, а також впливу на певних службових осіб судової влади та, можливо, на інших учасників кримінального провадження. З цього приводу вона у листопаді 2020 року зверталась до відповідного органу досудового розслідування із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за результатами розгляду якої розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні. Проте, з того часу будь-якого рішення у кримінальному провадженні не прийнято, що свідчить про наявність можливості в обвинуваченого ОСОБА_8 впливати на правоохоронні органи, навіть знаходячись за ґратами. 04.09.2014 ОСОБА_8 після його затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення відносно ОСОБА_16 , спілкуючись з невстановленою особою, повідомив, що його підозрюють у причетності до вчинення вбивства ОСОБА_16 через те, що в нього з останнім були погані відносини, про що знало все місто. Крім того, ОСОБА_8 повідомив, що напередодні затримання йому телефонував товариш, який працює в Києві, та сказав, що по цій справі будуть намагатись повісити щось на нього, а вранці - «маски шоу». Таким чином, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 , по-перше, має тісні зв`язки корупційного характеру з особами з числа працівників центральних органів виконавчої влади. По-друге, вказані обставини свідчать про те, що, отримавши інформацію про можливе притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, ОСОБА_8 вжив заходів до уникнення можливої відповідальності у вигляді конфіскації майна. За результатами дослідження показань свідків зі сторони обвинувачення та частини письмових доказів зі сторони обвинувачення підстав для зміни обвинувачення в бік пом`якшення не вбачається, а тому суворість покарання, до якого може бути засуджений ОСОБА_8 у разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27 п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_8 до переховування від суду. Також продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Наразі судом закінчено дослідження показань свідків зі сторони обвинувачення, водночас, з урахуванням положень ч.2 ст.358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Також слід враховувати, що вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 16.10.2019 (справа № 526/2208/19), який набрав законної сили, затверджено угоду з ОСОБА_23 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень відносно судді ОСОБА_15 та мера міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_16 . Відповідно до умов угоди ОСОБА_23 зобов`язаний надати показання як свідок у даному кримінальному провадженні. Наразі він допитаний як свідок, але відповідно до умов угоди він повинен надати правдиві показання у даному кримінальному провадженні як свідок також за результатами дослідження судом інших доказів у кримінальному провадженні, а також прийняти участь у проведенні інших процесуальних дій під час судового розгляду, за умови отримання повідомлення про необхідність прийняти участь у їх проведенні. З урахуванням вказаних обставин, а також попередніх заяв ОСОБА_23 щодо наявності небезпеки для його життя у зв`язку з наданням викривальних показань стосовно інших обвинувачених, ризик можливого незаконного впливу на нього, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не зменшився. Крім цього родина ОСОБА_8 володіє бізнесом, засобами масової інформації, є заможною. ОСОБА_8 має тісні зв`язки корупційного характеру з особами з числа працівників центральних органів виконавчої влади, що підтверджується описаним вище змістом протоколу №6/2-2138т за результатами проведення аудіоконтролю відносно нього. Зазначені обставини в сукупності дають фінансові та статусні можливості вчинити обвинуваченому ОСОБА_8 дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наразі судовий розгляд перебуває на стадії дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення по епізоду вчинення кримінального правопорушення відносно судді Автозаводського районного суду міста Кременчука. Відповідно до порядку дослідження доказів, встановленого судом, мають бути ще досліджені письмові докази зі сторони обвинувачення по епізоду вчинення кримінального правопорушення відносно мера міста Кременчука ОСОБА_16 , речові докази по вказаних епізодах зі сторони обвинувачення та докази зі сторони захисту. Отже, з урахуванням наявності ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 дій, передбачених п. 1, 3, 4 КПК України, досягнення вказаних завдань кримінального провадження можливе лише у випадку продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У даному кримінальному провадженні має місце підвищений суспільний інтерес з огляду на високий ступінь та характер суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою. Таким чином, обставини, які б свідчили про можливість змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, наразі відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив негайно звільнити його з-під варті під особисте зобов`язання. Вважає, що клопотання прокурора є нелогічним та абсурдним.

Захисник ОСОБА_13 подав заперечення на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , в яких він вказав, що вважає його незаконним та безпідставним. Захисник зазначає, що будь-які розумні межі тримання під вартою вже давно пройдені, і є очевидною незаконність подальшого катування підзахисних. У своєму запереченні захисник посилається на приклади з наукової літератури по соціальній психології. А також здійснив аналіз дотримання прокурором вимог ст. 178 КПК України при зверненні до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_11 підтримав заперечення захисника ОСОБА_13 , вважає клопотання прокурора таким, що не ґрунтується на вимогах законів та Конституції України.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 вважають клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою таким, що не підлягає задоволенню.

Захисник ОСОБА_12 уважає клопотання прокурора необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що аргументи, наведені прокурором у клопотанні, є непереконливими, викладені у ньому фактичні обставини існування ризиків перешкодити кримінальному провадженню прокурор не довів.

Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його достатньо обґрунтованим. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризику впливу обвинуваченого на судове провадження.

Крім того, прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень була врахована слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 та продовження строку його застосування на стадії досудового розслідування. Оскільки надання оцінки обґрунтованості обвинувачення здійснюється судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного судового рішення після оцінки доказів, поданих сторонами з дотриманням загальних засад кримінального провадження, тому ініціювання дослідження доказів для доведення обставин вчинення кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, є недопустимим на даній стадії судового провадження. Про високу ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, свідчать наступні обставини. Упродовж усього часу здійснення судового розгляду у даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_9 безпосередньо та через своїх захисників вживаються заходи, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, на забезпечення звільнення з-під варти до ухвалення судового рішення у справі. Така процесуальна поведінка є системною та спостерігається упродовж усього часу судового розгляду, що вказує на те, що такі дії вчиняються з метою перешкоджання здійсненню правосуддя. Суд погодився із тим, що спосіб реалізації стороною захисту своїх прав впливає на тривалість судового розгляду, який є надмірним відповідно до рішень ЄСПЛ «Левченко та інші проти України» та «Бевз та інші проти України». Також, під час попереднього вирішення питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою до відома суду доводились обставини впливу з боку останнього на потерпілих, та їх представника шляхом повідомлення вигаданих обставин щодо начебто здійснення на нього тиску адвокатом ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту 05.09.2014. Обвинувачений ОСОБА_9 намагався дискредитувати таким чином представника потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_19 адвоката ОСОБА_14 перед судом та громадськістю (у першу чергу міста Кременчука), оскільки хід судових засідань постійно фіксується представниками ЗМІ. Крім того, про тиск на себе з боку сторони захисту заявили у своїх заявах потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , оголошених у судовому засіданні 18.11.2021. Зверталась увага суду також на обставини, які відбувались у ході судового засідання 14.06.2022, що з високою ймовірністю свідчать про те, що з боку сторони захисту відбувся незаконний вплив на свідка ОСОБА_22 . За результатами дослідження показань свідків зі сторони обвинувачення та частини письмових доказів зі сторони обвинувачення підстав для зміни обвинувачення в бік пом`якшення не вбачається, а тому суворість покарання, до якого може бути засуджений ОСОБА_9 , у разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.115 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_9 до переховування від суду. Також продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Наразі судом закінчено дослідження показань свідків зі сторони обвинувачення, водночас, з урахуванням положень ч. 2 ст. 358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Крім цього, слід враховувати, що вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 16.10.2019 (справа №526/2208/19), який набрав законної сили, затверджено угоду з ОСОБА_23 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень відносно судді ОСОБА_15 та мера міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_16 . Відповідно до умов угоди ОСОБА_23 зобов`язаний надати показання як свідок у даному кримінальному провадженні. Наразі він допитаний як свідок, але відповідно до умов угоди він повинен надати правдиві показання у кримінальному провадженні №0000192 від 11.02.2014 (кримінальна справа №532/308/15-к) як свідок також за результатами дослідження судом інших доказів у кримінальному провадженні, а також прийняти участь у проведенні інших процесуальних дій під час судового розгляду, за умови отримання повідомлення про необхідність прийняти участь у їх проведенні. З урахуванням вказаних обставин, а також попередніх заяв ОСОБА_23 щодо наявності небезпеки для його життя у зв`язку з наданням викривальних показань стосовно інших обвинувачених, ризик можливого незаконного впливу на нього, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не зменшився. Крім цього, ОСОБА_23 є чоловіком небоги ОСОБА_9 , а тому, перебуваючи на волі, навіть під домашнім арештом, обвинувачений ОСОБА_9 буде мати можливість, використовуючи родинні зв`язки, впливати на ОСОБА_23 з метою зміни останнім показань, наданих в суді, відповідно до яких саме на пропозицію ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 він приймав участь у вчиненні кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Обвинувачений ОСОБА_9 упродовж 11 років проходив службу за контрактом за межами України, з 1992 року проходив службу в органах внутрішніх справ, в тому числі на посадах, пов`язаних з оперативною роботою у відділі боротьби з організованою злочинністю. Наявність у ОСОБА_9 навичок оперативної роботи, набутих під час проходження служби в органах внутрішніх справ, можливість використання соціальних зв`язків, що виникли під час тривалого проходження служби за контрактом за межами України, підвищують ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Причинами неможливості завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є, як об`єктивні обставини, так і продовження стороною захисту вчинення дій, спрямованих на затягування судового розгляду. До об`єктивних обставин слід віднести складність кримінального провадження, а також військову агресію проти України, оскільки через завдання ракетних ударів оголошуються перерви, а пошкодження критичної інфраструктури внаслідок ракетних обстрілів спричиняло відсутність світла та доступу до Інтернет - мережі. Дії сторони захисту, спрямовані на затягування судового розгляду, полягають в тому, що протягом 15 судових засідань стороною захисту подано 32 клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими, 4 клопотання про визнання недійсними процесуальних дій та 3 клопотання про зобов`язання прокурора відкрити матеріали досудового розслідування. Всі клопотання сторони захисту судом розглянуті. Ініціювання стороною захисту розгляду вказаних клопотань безпосередньо впливає на тривалість судового розгляду. Також у даному кримінальному провадженні має місце підвищений суспільний інтерес з огляду на високий ступінь та характер суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Дані про стан здоров`я ОСОБА_9 не свідчать про неможливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_9 просив відмовити у задоволенні незаконного клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання прокурора є суто автоматичним, є проявом свавілля та грубим порушенням його прав. На його думку клопотання прокурора знову будується на припущеннях, у ньому викладені неправдиві відомості щодо надання йому медичної допомоги в умовах СІЗО. Надана йому медична допомога неналежного рівня, він потребує стаціонарного лікування.

Захисник ОСОБА_12 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що станом на зараз ОСОБА_24 знаходиться під вартою вже більше 8 років як невинувата особа. Натомість, клопотання прокурора від 14.10.2022 про продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 на наступні 60 днів, яке є суто автоматичним за своєю суттю, містить посилання виключно на припущення (тобто на обставини, доказів існування яких не наведено у розумінні об`єктивності процесуальних ризиків), які не можуть братися судом до уваги хоча б через те, що вони просто не можуть ним об`єктивно перевірені. Прокурором не наведено жодного обґрунтованого доводу на те, що обвинувачений ОСОБА_9 порушував свої процесуальні обов`язки, визначені законом, зокрема в період останніх 60 днів його перебування під вартою. Твердження прокурора про існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, в тому числі і в останні 60 днів перебування обвинуваченого під вартою, також є виключно абстрактними. Ризик незаконного впливу ОСОБА_9 на потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 існує виключно у формі припущення. Заяви потерпілих від 2021 року судом не перевірялися, пояснень з цього приводу вони не надавали, заходів безпеки, визначених законом, застосовувати до себе не просили. За вказаних обставин зазначеного прокурором ризику не існує. Твердження прокурора щодо можливості здійснення тиску та свідків обвинувачення є безпідставними та не відповідають дійсності в повній мірі. Так, жоден зі свідків обвинувачення на питання про наявність тиску на себе з боку обвинувачених під час розгляду справи в судах не повідомив. Будучи допитаними під присягою, вони відкидали подібні твердження прокурора. Свідок обвинувачення ОСОБА_23 не надавав суду відомостей про те, що на нього незаконно тиснуть обвинувачені, зокрема, ОСОБА_9 . Попередні заяви ОСОБА_23 щодо уявної небезпеки з боку обвинувачених об`єктивних підтверджень не підтримали, заходів безпеки до нього не застосовувалось та з подібними проханнями він до суду не звертався. Натомість саме ОСОБА_23 два роки тому назад намагався тиснути на ОСОБА_9 через дочку останнього, відповідні докази були надані суду раніше. Виключно голослівними є припущення прокурора про тиск на свідка ОСОБА_22 , оскільки він допитувався в режимі відеоконференції з залу місцевого суду за місцем його проживання. Інші учасники справи, зокрема, ОСОБА_9 могли його тільки бачити та чути за допомогою технічних засобів, що використовує суд. ОСОБА_22 чітко пояснив, що за певні свідчення проти ОСОБА_10 і ОСОБА_23 щодо придбання в нього зброї останніми, йому працівниками прокуратури був обіцяний вирок, не пов`язаний з триманням під вартою. Але оскільки гранату йому підкинули під час обшуку та він її не зберігав, то про свої попередні домовленості з прокурорами ОСОБА_22 вирішив чесно розповісти суду та спростував під час свого допиту відомості про те, що продавав карабін «Сайга» ОСОБА_10 та ОСОБА_23 . Прокурором не зазначено, які саме соціальні зв`язки внаслідок своєї служби за контрактом 30 років тому назад та які такі «оперативні навички» ОСОБА_9 нібито підвищують ризик переховування обвинуваченого від суду. Немає жодних підтверджень вигадкам прокурора про підтримання ОСОБА_9 контактів з особами за межами України з метою уникнення від правосуддя.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , захисники ОСОБА_13 та ОСОБА_11 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке, на їх думку, є завідомо незаконним та невмотивованим.

Захисник ОСОБА_13 доповнив, що неприпустимими є доводи прокурора щодо зловживання обвинуваченими своїми процесуальними правами. Навпаки, сторона обвинувачення подає недопустимі докази, які не підписані, або підписані неуповноваженими особами, не містять джерела походження. Тому захист і змушений реагувати на ці докази. Не доведено прокурором, які існують фактичні дані, що без тримання обвинувачених під вартою не можливо буде розглянути справу. Крім того, стороною обвинувачення і судом вкотре не виконуються рішення ЄСПЛ у цій справі щодо законності тримання обвинувачених під вартою, оскільки суди не розглядають з особливою ретельністю можливості застосування до обвинувачених альтернативи тримання під вартою.

Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його обґрунтованим.

Прокурор також подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики того, що обвинувачений вчинить дії, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. У клопотанні зазначає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих йому кримінальних правопорушень була врахована слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 та продовження строку його застосування на стадії досудового розслідування. Оскільки надання оцінки обґрунтованості обвинувачення здійснюється судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного судового рішення після оцінки доказів, поданих сторонами з дотриманням загальних засад кримінального провадження, ініціювання дослідження доказів для доведення обставин вчинення кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, є недопустимим на даній стадії судового провадження. Про високу ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_10 може вчинити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, свідчать наступні обставини. Упродовж усього часу здійснення судового розгляду у даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_10 безпосередньо та через свого захисника вживаються заходи, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню, на забезпечення звільнення з-під варти до ухвалення судового рішення у справі. Суд погодився із тим, що спосіб реалізації стороною захисту своїх прав впливає на тривалість судового розгляду, який є надмірним відповідно до рішень ЄСПЛ «Левченко та інші проти України» та «Бевз та інші проти України». Також, під час попереднього вирішення питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою до відома суду доводились обставини, які мали місце у ході судового розгляду даного кримінального провадження та свідчать про те, що ОСОБА_10 притаманні такі негативні риси характеру як нестриманість та агресивність, він постійно демонструє своє зневажливе ставлення до вимог закону, що вказує на підвищений ризик вчинення дій, спрямованих на перешкоджання здійсненню правосуддя. Неодноразове засудження ОСОБА_10 за вчинення умисних злочинів (вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 13.08.1999 - за ч. 2 ст.188-1 КК України (1960 року), вироком Гайсинського районного суду Винницької області від 06.09.2005 - за ч. 2 ст. 289 КК України (2001 року), вироком Диканського районного суду Полтавської області від 27.05.2005 - за ст. 14, ч. 2 ст. 185 КК України), у тому числі злочину, поєднаного із посяганням на здоров`я працівника правоохоронного органу, дає достатні підстави вважати, що зазначені випадки агресії з боку обвинуваченого ОСОБА_10 не випадкові, а є проявами характеру обвинуваченого. Крім того, про тиск на себе з боку сторони захисту заявили у своїх заявах потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , оголошених у судовому засіданні 18.11.2021. Зверталась увага суду також на обставини, які відбувались у ході судового засідання 14.06.2022, що з високою ймовірністю свідчать про те, що з боку сторони захисту відбувся незаконний вплив на свідка ОСОБА_22 . За результатами дослідження показань свідків зі сторони обвинувачення та частини письмових доказів зі сторони обвинувачення підстав для зміни обвинувачення в бік пом`якшення не вбачається, а тому суворість покарання, до якого може бути засуджений ОСОБА_10 у разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст.115 КК України, у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_10 до переховування від суду. Також продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_10 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Наразі судом закінчено дослідження показань свідків зі сторони обвинувачення, водночас, з урахуванням положень ч. 2 ст. 358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Крім цього, слід враховувати, що вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 16.10.2019, який набрав законної сили, затверджено угоду з ОСОБА_23 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, про визнання винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень відносно судді ОСОБА_15 та мера міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_16 . Відповідно до умов угоди ОСОБА_23 зобов`язаний надати показання як свідок у даному кримінальному провадженні. Наразі він допитаний як свідок, але відповідно до умов угоди він повинен надати правдиві показання у кримінальному провадженні №0000192 від 11.02.2014 (кримінальна справа №532/308/15-к) як свідок також за результатами дослідження судом інших доказів у кримінальному провадженні, а також прийняти участь у проведенні інших процесуальних дій під час судового розгляду, за умови отримання повідомлення про необхідність прийняти участь у їх проведенні. З урахуванням вказаних обставин, а також попередніх заяв ОСОБА_23 щодо наявності небезпеки для його життя у зв`язку з наданням викривальних показань стосовно інших обвинувачених, ризик можливого незаконного впливу на нього, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не зменшився. Крім цього, ОСОБА_23 є хрещеним батьком доньки ОСОБА_10 та довгий час мав з ним спільний бізнес до затримання, а тому, перебуваючи на волі, навіть під домашнім арештом, обвинувачений ОСОБА_10 буде мати можливість, використовуючи родинні зв`язки та спільні з ОСОБА_23 знайомства, впливати на ОСОБА_23 з метою зміни останнім показань, наданих в суді, відповідно до яких саме ОСОБА_10 здійснював постріли з вогнепальної зброї в ділянку ніг та спини ОСОБА_15 та в ділянку спини ОСОБА_16 . Причинами неможливості завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є, як об`єктивні обставини, так і продовження стороною захисту вчинення дій, спрямованих на затягування судового розгляду. До об`єктивних обставин слід віднести складність кримінального провадження, а також військову агресію проти України, оскільки через завдання ракетних ударів оголошуються перерви, а пошкодження критичної інфраструктури внаслідок ракетних обстрілів спричиняло відсутність світла та доступу до Інтернет мережі. Дії сторони захисту, спрямовані на затягування судового розгляду, полягають в тому, що протягом 15 судових засідань стороною захисту подано 32 клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими, 4 клопотання про визнання недійсними процесуальних дій та 3 клопотання про зобов`язання прокурора відкрити матеріали досудового розслідування. Всі клопотання сторони захисту судом розглянуті. Ініціювання стороною захисту розгляду вказаних клопотань безпосередньо впливає на тривалість судового розгляду. Крім того стороною обвинувачення отримано відомості, які свідчать про те, що ОСОБА_10 вчиняє активні дії, щоб тиснути на суд присяжних з метою ухвалення рішення про зміну запобіжного заходу на менш суворий для отримання можливості перешкоджати кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК. Так, на Кременчуцькому каналі «Візит», підконтрольному сім`ї ОСОБА_8 , 27.08.2022 вийшов випуск програми «День за днем», з яким можливо ознайомитись в мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , де міститься сюжет про те, що один з підсудних у вбивстві мера ОСОБА_25 та судді Автозаводського районного суду ОСОБА_26 написав заяву про відмову від громадянства України. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_10 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 , намагається вплинути на громадськість з метою викликати відповідну реакцію громадських організацій, органів держаної влади та тиснути у такий спосіб на суд присяжних. Дійсний мотив подання ОСОБА_10 такої заяви підтверджується тим, що така заява не підлягає задоволенню через особливості правового регулювання інституту громадянства в Україні. Вказані обставини виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 . Також у даному кримінальному провадженні має місце підвищений суспільний інтерес з огляду на високий ступфінь та характер суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не здатні запобігти вказаним ризикам, оскільки вони за своєю суттю в значній мірі залежать від правосвідомості особи, до якої вони застосовуються, та не можуть бути ефективно контрольовані державою. Таким чином, обставини, які б свідчили про можливість змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 з тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід, наразі відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні необґрунтованого клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо нього у виді тримання під вартою. Зазначив, що не розуміє доводів прокурора щодо його неналежної процесуальної поведінки. Підтримав заперечення на клопотання прокурора, яке подав його захисник ОСОБА_12 .

Захисник ОСОБА_12 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що станом на зараз ОСОБА_10 знаходиться під вартою вже більше 8 років як невинувата особа. Зазначає, що клопотання прокурора від 14.10.2022 про продовження запобіжного заходу ОСОБА_10 (суто автоматичне за своєю суттю) на наступні 60 днів містить посилання виключно на припущення (тобто на обставини, доказів існування яких не наведено у розумінні об`єктивності процесуальних ризиків), які не можуть братися судом до уваги хоча б через те, що вони просто не можуть ним об`єктивно перевірені. Обґрунтування практикою ЄСПЛ необхідності невиправдано довго тримати обвинуваченого під вартою через порушення державою розумних строків розгляду справи свідчить лише про явно викривлене ставлення представника держави до конституційних принципів існування самої держави. Європейський суд з прав людини двічі визнавав порушення вимог Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод відносно ОСОБА_10 , зокрема, щодо невиправдано тривалого його перебування під вартою за відсутності належного мотивування. Твердження прокурора про існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України відносно ОСОБА_10 є виключно абстрактними. Негативна характеристика, яку надає прокурор ОСОБА_10 , не ґрунтується на об`єктивних даних, а є лише особистим його ставленням до обвинуваченого. Ризик незаконного впливу ОСОБА_10 на потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 також існує лише у формі припущення. Заяви потерпілих від 2021 року судом не перевірялися, пояснень з цього приводу вони не надавали, заходів безпеки, визначених законом, застосовувати до себе не просили. За вказаних обставин зазначеного прокурором ризику не існує. Ризики впливу на свідків також відсутні, оскільки всі свідки, допитані в судовому засіданні, зазначали, що тиску на себе з боку обвинувачених не піддавалися. Свідок обвинувачення ОСОБА_23 не надавав суду відомостей про те. що на нього незаконно тиснуть обвинувачені, зокрема ОСОБА_10 . Попередні заяви ОСОБА_23 щодо уявної небезпеки з боку обвинувачених об`єктивних підтверджень не підтримали, заходів безпеки до нього не застосовувалось та з подібними проханнями він до суду не звертався. Виключно голослівними є припущення прокурора про тиск на свідка ОСОБА_22 , який допитувався в режимі відеоконференції з залу місцевого суду за місцем його проживання. Інші учасники справи, зокрема ОСОБА_10 , могли його тільки бачити та чути за допомогою технічних засобів, що використовує суд. ОСОБА_22 чітко пояснив, що за певні свідчення проти ОСОБА_10 і ОСОБА_23 , щодо придбання в нього зброї останніми, йому працівниками прокуратури був обіцяний вирок, не пов`язаний з триманням під вартою. Але оскільки гранату йому підкинули під час обшуку та він її не зберігав, то про свої попередні домовленості з прокурорами ОСОБА_22 вирішив чесно розповісти суду та спростував під час свого допиту відомості про те, що продавав карабін «Сайга» ОСОБА_10 та ОСОБА_23 . Крім цього прокурор не наводить фактичних даних про те, що можливості застосування електронних засобів контролю суттєво обмежені в органів національної поліції. Більш того, домашній арешт може бути застосований до особи і без електронних засобів контролю над ним. За викладених обставин, на думку захисника, прокурор не довів суду те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатні запобігти вигаданим ризикам та забезпечити дотримання обвинуваченим ОСОБА_10 виконання покладених на нього законом процесуальних обов`язків.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_13 заперечували щодо задоволення клопотання, необґрунтованого прокурором, про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_11 доповнив, що ОСОБА_10 взагалі не набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, він не був затриманий, при оголошенні підозри було порушене його право на захист.

Представник потерпілих ОСОБА_14 підтримав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його достатньо обґрунтованим.

Захисник ОСОБА_11 на захист прав та інтересів ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про негайне звільнення його з-під варти з метою недопущення катування в спосіб свавільного утримання особи під вартою за межами будь-яких розумних строків. Зазначає, щоОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні за відсутності належного повідомлення особі про підозру, а як наслідок незаконне і безпідставне його тримання під вартою, виходячи з наступних підстав. 26 липня 2014 року до ЄРДР внесені відомості про кримінальне провадження № 0002195, органом досудового розслідування визначено СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області. З Реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається відсутність рішення керівника органу досудового розслідування начальника СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області про доручення розслідування слідчим СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_27 і ОСОБА_28 або про створення групи слідчих за їх участю. Таке рішення не відкривалось стороні захисту і не надано суду. Натомість, в Реєстрі мається незаконне процесуальне рішення начальника СУ УМВС України в Полтавській області від 26.07.2014 до моменту передання справи вказаному органу прокурором області, про створення слідчої групи, в якому відсутні слідчі ОСОБА_27 і ОСОБА_28 06.08.2014 постановою прокурора Полтавської області незаконно передане вказане кримінальне провадження для здійснення досудового розслідування СУ УМВС України в Полтавській області, тобто з 06.08.2014 керівник СУ УМВС України в Полтавській області мав процесуальне право доручати розслідування слідчому або створювати групу слідчих. Натомість, після доручення розслідування СУ УМВС України в Полтавській області керівником органу досудового розслідування начальником СУ УМВС України в Полтавській області не доручалось слідчим ОСОБА_27 , ОСОБА_28 здійснювати розслідування і слідчі не входили до групи слідчих, і таке рішення відсутнє в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, і прокурором не відкривалось, і суду не надано. Отже, СУ УМВС України в Полтавській області є неуповноваженим органом, а слідчі ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , крім того, є і неуповноваженими особами, так як керівником не доручалось здійснення досудового розслідування і слідчі не входили до групи слідчих, а тому не мали матеріалів і доступу до кримінального провадження №0002195 від 26.07.2014, а тому не були уповноваженими особами на прийняття процесуальних рішень та проведення процесуальних дій. 04 вересня 2014 року ОСОБА_8 незаконно затриманий за місцем проживання, а 05.09.2014 йому незаконно обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що протокол про затримання ОСОБА_8 від 04.09.2014 після його затримання в м. Кременчуці і доставлення до СУ УМВС України в Полтавській області в м. Полтаву складений неуповноваженою особою слідчим ОСОБА_27 . Повідомлення про підозру відносно ОСОБА_8 складено неуповноваженою особою слідчим ОСОБА_28 від 04.09.2014, і вручено 04.09.2014 неуповноваженою особою слідчим ОСОБА_27 , яка, окрім того, здійснювала незаконний допит ОСОБА_8 . В подальшому, слідчий ОСОБА_28 , продовжуючи незаконну мету і діяльність, зловживаючи службовим становищем, звернувся 05.09.2014 з клопотанням про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке було незаконно задоволено. Вказані дії зі сторони неуповноважених осіб ОСОБА_27 і ОСОБА_28 вказують про незаконне втручання у здійснення досудового розслідування, на незаконне втручання в процесуальну діяльність зі сторони уповноважених осіб, на ознаки зловживання службовим становищем, на ігнорування завдань і принципів кримінального судочинства, на ознаки переслідування мети про притягнення невинної особи ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, для обрання та незаконного тримання під вартою та незаконного засудження. Таким чином, ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, відсутня обґрунтована підозра через порушення права на захист, а тому тримання під вартою є свавільним та незаконним. При визначенні строку тримання під вартою в очікуванні суду, відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, період, який слід враховувати, починається в день затримання обвинуваченого і закінчується в день винесення вироку, навіть, якщо його винесено тільки судом першої інстанції (рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справах «Солмаз проти Туреччини» («Solmaz v.Turkey»), (заява № 27561/02), від 16.01.2007р., п.23-24; «Калашников проти Росії» («Kalashnikov v. Russia»), (заява № 47095/99), від 15.07.2002р., п.110 рішення). За результатами постановлення ухвали Пирятинського районного суду від 17.01.2022 суддями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнавався факт незаконного, свавільного тримання під вартою ОСОБА_8 , висловлена окрема думка. ОСОБА_8 невинувата особа з 04.09.2014 вже відбув покарання за злочини, які не скоював, тобто строк попереднього ув`язнення перевищує максимально можливий строк позбавлення волі у 15 років. Таким чином, підзахисний має бути негайно звільнений з-під варти у відповідності до Конституції і законодавства України. Про незаконність та свавільність тримання ОСОБА_8 під вартою свідчить міжнародне законодавство та рішення Європейського суду з прав людини, ухвалені у цьому кримінальному провадженні. Крім всього, вже 06.10.2022 ЄСПЛ ухвалене рішення у справі «Крижановський та інші проти України» (заява обвинуваченого ОСОБА_9 № 16218/17), яким, зокрема, також встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції щодо незаконності тримання під вартою. Крім того, суд повинен врахувати дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я та відсутність ризиків відносно ОСОБА_8 , оскільки він має місце роботи, сім`янин, має дружину, дітей, учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, внаслідок чого отримав інвалідність 2 групи, пов`язану з виконанням обов`язку щодо ліквідації аварії, має численні хвороби, у тому числі серця. В довідці про інвалідність зазначено, що йому повинно бути забезпечено стаціонарне лікування 1-2 рази на рік. Натомість, лікування за час перебування під вартою не проходив. Таким чином, ОСОБА_8 , який є невинуватою особою, повинен бути негайно звільнений з-під варти.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_13 підтримали клопотання захисника ОСОБА_11 про негайне звільнення ОСОБА_8 з-під варти. Захисник ОСОБА_13 закликав суд врахувати всі за і проти при вирішенні питання подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою, без наведення абстрактних мотивів, з урахуванням позицій ЄСПЛ.

Прокурор вважає, що клопотання захисника ОСОБА_11 не підлягає задоволенню, оскільки його доводи вже неодноразово були розглянуті судом при вирішенні питання доцільності подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою. Зазначив, що посилання захисника на рішення ЄСПЛ щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці рішення не стосувалися ухвал Пирятинського районного суду Полтавської області, які не були предметом розгляду ЄСПЛ та за результатами розгляду цих справ відновлення попереднього юридичного стану заявника як засіб індивідуального характеру неможливе. Крім того, Європейський Суд наголошував, що при визначенні розумних строків та складності судового розгляду Суд також враховує поведінку заявника, зокрема, і зловживання ним своїми процесуальними правами та відволікання від судового розгляду справи по суті. Вважає, що ухвалюючи вказані рішення, ЄСПЛ цих обставин не враховував.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_12 підтримали клопотання захисника ОСОБА_11 , просили суд розглянуті наведені ним у клопотання всі аргументи для вирішення питання подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Представник потерпілих ОСОБА_14 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_12 також звернувся до суду з клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу та негайне звільнення особи з-під варти. В обґрунтування клопотання зазначив, що станом на зараз ОСОБА_9 тримається під вартою більше 8 років як невинувата особа. Обгрунтованість підозри не встановлювалась судом, а стандарти доведення вини поза розумним сумнівом, визначені ст.17 КПК, не дають жодних підстав прокурору стверджувати про обґрунтованість обвинувачення. Під час перебування ОСОБА_9 в умовах СІЗО у нього погіршився стан здоров`я, йому встановлена низка діагнозів та він перебуває під диспансерним наглядом в медичній частині установи, але кваліфікованої допомоги йому надати не можуть через брак фахівців і ліків. Таким чином, сам по собі стан здоров`я його підзахисного є для суду цілком достатньою запорукою дотримання ОСОБА_9 покладених на нього законом обов`язків згідно вимог ч.7 ст.42 КПК України та нівелює будь-які вигадувані обвинуваченням та нічим недоведені ризики. Зазначає, що судом, крім іншого, мають бути враховані рішення ЄСПЛ у справах «Левченко проти України» (відносно ОСОБА_23 ) та «Бевз проти України» (відносно ОСОБА_10 ). Також уважає, що положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 №838-VIII вимагають негайного звільнення ОСОБА_9 з-під варти. Крім цього захисник зазначає, що 06 жовтня 2022 року рішенням ЄСПЛ у справі № 16218/17 «Крижановський та інші проти України» встановлено порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції відносно ОСОБА_9 » 3. Кожен, хто заарештований або затриманий відповідно до положень пункту 1(с) цієї статті має…право на судовий розгляд протягом розумного строку або на звільнення до суду. Звільнення може бути обумовлене гарантіями явки до суду». З огляду на зазначене вище, захисник просить змінити ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт, звільнивши його з-під варти негайно.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання свого захисника про зміну йому запобіжного заходу.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника з огляду на відсутність підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу. У клопотанні захисника не було наведено нових обставин, що дають підставу для зміни такого запобіжного заходу. Рішення ЄСПЛ щодо ОСОБА_9 не може бути взяте до уваги, оскільки воно стосувалося ухвал щодо тримання обвинуваченого під вартою, що були постановлені іншими судами. Виконання цього рішення полягає у сатисфакції констатованого порушення прав заявника, а не відновлення попереднього юридичного стану заявника як засобу індивідуального характеру.
Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_13 підтримали доводи клопотання захисника ОСОБА_12 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу, просили задовольнити.

Представник потерпілих ОСОБА_14 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 як необґрунтоване.

На захист обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 подав до суду клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу та негайне його звільнення. Станом на зараз ОСОБА_10 знаходиться під вартою більше 8 років як невинувата особа. Проте суд не розглядає питання зміни запобіжного заходу на більш м`який, про звільнення ОСОБА_10 з-під варти попри наявність низки очевидних обставин, що свідчать про суто автоматичне продовження обвинуваченому наджорсткого запобіжного заходу попри висновки Європейського суду з прав людини. 25 червня 2020 року Європейським судом з прав людини було ухвалено остаточне рішення у справі «Бевз та інші проти України» (в тому числі по заяві ОСОБА_10 № 1838/18), у якому констатовано порушення Україною міжнародних зобов`язань щодо певних осіб, зокрема, і ОСОБА_10 , а саме: порушення п. 3 ст. 5 Конвенції щодо невмотивованості рішення про продовження тримання останнього під вартою під час досудового розслідування, п. 1 ст. 6 Конвенції щодо надмірної тривалості кримінального провадження. Таким чином, Європейський суд з прав людини, констатувавши порушення ст. 5 Конвенції, надав оцінку судовим рішенням у кримінальній справі відносно позивача стосовно його тримання під вартою, визнав протиправним тримання позивача під вартою в період з 27.02.2015 по 25.06.2020. Гадяцьким районним судом Полтавської області (який на той час розглядав кримінальну справу по суті) та апеляційними судами вказане рішення ЄСПЛ було проігноровано, ефективне поновлення порушеного права ОСОБА_10 на свободу і особисту недоторканість та звільнення ОСОБА_10 з-під варти забезпечено не було. Після відвертого ігнорування національними судами рішення ЄСПЛ та відсутності ефективного способу юридичного захисту порушеного права ОСОБА_10 звернувся до ЄСПЛ вдруге. 10 лютого 2022 року Європейський суд з прав людини ухвалив остаточне рішення у справі «Горбачов та інші проти України» (заяви номери 14693/20 та інші), в межах якої встановив триваюче порушення права ОСОБА_10 (заява №1442/21) на особисту свободу та недоторканість. Попереднє рішення ЄСПЛ за заявою ОСОБА_10 встановило факти порушення прав ОСОБА_10 гарантованих ст. 5 Конвенції за період до 25.06.2020. Друге рішення ЄСПЛ за новою заявою ОСОБА_10 встановило порушення прав ОСОБА_10 гарантованих ст. 5 Конвенції за період з 25.06.2020 по час постановлення рішення ЄСПЛ (10.02.2022). Отже, Європейським судом з прав людини надано змістовну правову оцінку всім доводам попередніх судів, які вирішували питання продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вказаний період часу, в тому числі всім попереднім доводам та висновкам Пирятинського районного суду Полтавської та Полтавського апеляційного суду. Навіть в цьому суді за результатами постановлення ухвали Пирятинського районного суду від 17.01.2022 судді ОСОБА_1 та ОСОБА_2 висловили окрему думку. Жоден з доводів прокурора не узгоджується з дійсно встановленими обставинами, бо немає об`єктивних даних про спроби тиску на свідків, потерпілих з боку ОСОБА_10 . Твердження прокурора про обґрунтованість підозри на 8-му році розгляду справи явно суперечать стандартам доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення у суді. Також захисник зазначає, що ОСОБА_10 має бути негайно звільнений з під-варти, оскільки останній на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII (так званий закон «Савченко») відбув максимально можливий строк позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання свого захисника про зміну йому запобіжного заходу.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника з огляду на відсутність підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу. Зазначив, що викладені в ньому доводи вже неодноразово були розглянуті судом при вирішенні питання доцільності подальшого тримання ОСОБА_10 під вартою.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_13 та ОСОБА_11 підтримали доводи клопотання захисника ОСОБА_12 про зміну обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу, просили задовольнити.

Представник потерпілих ОСОБА_14 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 як необґрунтоване.

Розглянувши вище вказані клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд присяжних зазначає наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

У силу ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК України.

З огляду на зазначене вище, суду присяжних належало вирішити, чи довів прокурор обставини, на які він покликається. Вирішуючи це питання, суд виходив із такого.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Прокурор, обґрунтовуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим покликався на те, що наразі продовжують існувати ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

На переконання суду присяжних відповідні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Отже, перш за все, слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які посилається прокурор.

На переконання суду присяжних, ймовірна можливість переховування обвинувачених від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від суду.

До того ж є важливим та обставина, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та продовжений Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб до 21 листопада 2022 року. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, в обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинувачених.

Отже, наведені обставини у сукупності дають підстави дійти висновку, що обвинувачені, ймовірно, можуть переховуватись від суду.

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченими на свідків, суд присяжних враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд уважає, що ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілих, та дослідження їх судом.

Попри те, що свідки, заявлені стороною обвинувачення, вже були допитані в судовому засіданні, однак відповідно до ч.14 ст.352 КПК України свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за його клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.358 КПК України, не виключається додатковий виклик вже допитаних свідків після дослідження письмових доказів зі сторони обвинувачення. Про що також наголошувалось та роз`яснювалось судом під час допиту певних свідків, які брали участь у проведенні слідчих дій та за наслідками яких складались процесуальні документи.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується. Відповідний незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Також судом присяжних враховується те, що потерпілі ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 у своїх письмових заявах, наданих суду, зазначали про тиск на себе з боку сторони захисту. У цих заявах вони також вказали, що зміна запобіжного заходу призведе до додаткових емоційних хвилювань, оскільки є загроза їх життю та членів їх сім`ї і вони сприймають таку загрозу як реальну.
Сторона захисту зазначила, що у випадку здійснення обвинуваченими впливу чи тиску на свідків та потерпілих, прокурором повинні бути надані відповідні докази, однак такі відсутні.

Щодо зазначеного, суд присяжних бере до уваги положення ч.2 ст.177 КПК України, за змістом яких підставою застосування запобіжного заходу є не факт вчинення діянь, визначених ч.1 цієї статті, зокрема, незаконного впливу на свідків та потерпілих, а обґрунтована ймовірність такого, яка, на переконання суду присяжних, прокурором доведена.

Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, наведені вище, суд присяжних переконаний, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачені ймовірно можуть переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілих. Тобто прокурором доведено, що заявлені ним раніше ризики не зменшилися.

Про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, свідчить наступне.

З документів, наданих прокурором на підтвердження існування вказаного ризику, убачається, що родина ОСОБА_8 володіє бізнесом, засобами масової інформації, є заможною. ОСОБА_8 має тісні зв`язки в органах влади. Зазначені фінансові та статусні можливості ОСОБА_8 в сукупності доводять існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Доводи захисника ОСОБА_11 про те, що протокол №6/2-2138т за результатами НС(р)Д є очевидно недопустимим доказом, не заслуговують на увагу з огляду на те, що в даному випадку предметом дослідження є не результати НС(р)Д в цілому, а є лише ті обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (тобто наявність у ОСОБА_8 зв`язків в органах влади), і суд не вправі вирішувати питання належності та допустимості доказів, які він в силу ч.1 ст.89 КПК України повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім іншого, суд присяжних уважає, що наразі в діях ОСОБА_10 існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, з огляду на таке.
27 серпня 2022 року на Кременчуцькому каналі «Візит», власниками якого є родина обвинуваченого ОСОБА_8 , вийшов випуск програми «День за днем», з яким можливо ознайомитись в мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , де міститься сюжет про те, що ОСОБА_10 , який є одним з підсудних у вбивстві мера ОСОБА_25 та судді Автозаводського районного суду ОСОБА_26 , написав заяву про відмову від громадянства України, яка також була розміщена в цьому сюжеті.

Також вказана заява ОСОБА_10 про відмову від громадянства України надана захисником ОСОБА_12 в обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_10 .

Ознайомившись зі змістом вказаної заяви слід зазначити, що вона містить такі висловлювання ОСОБА_10 , які свідчать про нехтування та зневажливе ставлення як до представників органів державної влади і до держави в цілому, так і до законів України.

Суд присяжних уважає, що ці обставини вказують на наявність в діях ОСОБА_10 ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, тобто перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Ґрунтуючись на досліджених у судовому засіданні матеріалах та поясненнях сторін провадження, суд присяжних бере до уваги, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, має значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.

Також суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання в м. Кременчук Полтавської області, сім`ю та місце роботи, з 1995 року обіймав посаду директора Приватного підприємства «Приватна телекомпанія «Візит», з 2003 по 2014 рік - директора ПП «Візит-Сервіс», неодноразово обирався депутатом Кременчуцької міської ради Полтавської області, є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, інвалід 2 групи внаслідок війни, є членом ряду громадських організацій, нагороджений почесними грамотами і нагородами, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався; має ряд хронічних захворювань, у тому числі ішемічну хворобу серця, внаслідок чого потребує лікування кардіологічної, неврологічної патології та захворювання шлунково-кишкового тракту в амбулаторних умовах.
Суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який одружений, має постійне місце проживання в м.Кременчук Полтавської області, є пенсіонером органів внутрішніх справ, раніше не судимий, за місцем роботи та проживання характеризувався позитивно, нагороджений почесною грамотою ЦВК.
Щодо незадовільного стану здоров`я обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , про яке зазначала сторона захисту, то слід зазначити, що матеріали провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинувачених під вартою за станом здоров`я, та суду таких доказів не надано.

Суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який має постійне місце проживання в м. Глобине Полтавської області, сім`ю та неповнолітню дитину, раніше не судимий в порядку ст.89 КК України. Даних про стан здоров`я обвинуваченого та джерела його доходів матеріали справи не містять.
Водночас, дані про особу обвинувачених не вказують на підстави для зміни вже застосованого запобіжного заходу на більш м`який, оскільки не дають підстав для висновку, що такі дані здатні знизити встановлені судом присяжних ризики.
Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд присяжних використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт, особиста порука та зобов`язання не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Застосування до обвинувачених особистого зобов`язання не може належним чином забезпечити досягнення мети застосування запобіжного заходу. Адже, у випадку його застосування, з огляду на встановлені судом ризики, відсутні будь-які стримуючі стимули від неналежного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

Звернень про взяття обвинувачених на поруки до суду не надходило, що унеможливлює застосування до них вказаного запобіжного заходу.

Застосування до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим в силу положень ч.4 ст.183 КПК України, оскільки їм висунуте обвинувачення у скоєнні злочинів, що спричинили загибель людей.

Введення в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану та запровадження у зв`язку з цим тимчасових обмежувальних заходів, передбачених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», унеможливлює повною мірою виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, які покладаються при застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, а тому до обвинувачених не може бути застосований такий вид запобіжного заходу як домашній арешт.

Застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків та для запобігання реалізації ними встановлених ризиків (у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 наявні ризики, передбачені п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, у ОСОБА_9 п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України). Ця позиція суду присяжних обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених вище, з урахуванням відомостей про особи обвинувачених.

Суд присяжних також враховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань, до яких, зокрема, відноситься швидкий судовий розгляд кримінального провадження, чого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Отже, суд присяжних уважає, що обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що у контексті даного кримінального провадження є ймовірність того, що обвинувачені можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому, враховуючи викладене, суд присяжних доходить висновку, що обвинуваченим слід продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність підстав для скасування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартоюбез шкоди для реалізації завдань кримінального провадження, не встановлено, крім того жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Також вкотре суд присяжних вказує на відсутність підстав для застосування положень ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII («Закон Савченко»), оскільки такі положення закону можуть бути застосовані лише до особи, стосовно які ухвалено обвинувальний вирок та призначено відповідне покарання.
Щодо посилань сторони захисту в своїх клопотаннях на рішення ЄСПЛ «Левченко та інші проти України», «Бевз та інші проти України» та «Горбачов та інші проти України» суд присяжних зазначає, що у своїх попередніх судових рішеннях суд зазначав, чому до обвинувачених не можуть бути застосовані такі додаткові заходи індивідуального характеру як відновлення попереднього юридичного стану.
Із матеріалів, доданих до клопотань сторони захисту, установлено, що 06 жовтня 2022 року ЄСПЛ ухвалено остаточне рішення у справі «Крижановський та інші проти України» (справа № 16218/17), в якому констатовано порушення Україною параграфу 3 статті 5 Конвенції відносно ОСОБА_9 .

У пункті 12 Розділу ІV даного рішення Європейський суд зазначив: «Якщо Суд визнає порушення Конвенції або Протоколів до неї, і якщо внутрішнє законодавство відповідної Високої Договірної Сторони дозволяє здійснити лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає справедливу сатисфакцію постраждалій стороні».

Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований характер (зміст) порушень Конвенції, присуджена ОСОБА_9 у зв`язку із цим грошова компенсація 3000 євро дають підстави вважати, що щодо нього були допущені такі порушення Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень. У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру.

При цьому у своєму рішенні у справі «Крижановський та інші проти України» ЄСПЛ, присуджуючи ОСОБА_9 справедливу сатисфакцію у вигляді відшкодування моральної шкоди, не вказував на необхідність застосування до ОСОБА_9 таких додаткових заходів індивідуального характеру як відновлення попереднього юридичного стану.

При цьому слід також звернути увагу, що предметом перегляду у справах «Левченко та інші проти України», «Бевз та інші проти України», «Горбачов та інші проти України», «Крижановський та інші проти України» не були судові рішення Пирятинського районного суду Полтавської області щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про продовження тримання їх під вартою. ЄСПЛ у вказаних рішеннях констатував порушення Конвенції лише щодо надмірної тривалості досудового ув`язнення (п. 3 ст. 5 Конвенції) та не зробив висновку про порушення конвенційних прав ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під час розгляду справи Пирятинським районним судом Полтавської області щодо них по суті.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд присяжних дійшов висновку, що запобіжний захід обвинуваченим у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити на строк шістдесят днів, а тому клопотання прокурора слід задовольнити, а клопотання адвоката ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Керуючись ст.176-178, 183, 194, 331, 350, 372, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с.Манулівка Козельщинського району Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 17 грудня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 про негайне звільнення з-під варти відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м.Кременчук Полтавської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 17 грудня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю м.Христинівка Черкаської області, громадянину України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 17 грудня 2022 року включно.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам, прокурору та направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» після її оголошення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 24.10.2022.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

ОСОБА_29 ОСОБА_30

ОСОБА_4

ОСОБА_5