ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0002390 за апеляційними скаргами прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 , захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат, арешту майна, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

07 липня 2020 року приблизно о 00 год. 30 хв. ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: кв. АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту, маючи злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, діючи умисно, перебуваючи в коридорі четвертого поверху будинку, біля своєї квартири, взявши на кухні ніж, наніс потерпілому ОСОБА_11 два колото різаних поранення в область тулуба, в результаті чого потерпілий помер.

Причиною смерті гр. ОСОБА_11 стала гемотампонада навколосерцевої сумки, що розвинулася в результаті колото - різаного поранення на передній поверхні грудної клітини, що супроводжується ушкодженням міжреберного м`язу у 2 міжребер`ї та ушкодженням верхнього краю хрящової частини 3 ребра праворуч, ушкодженням навколосерцевої сорочки, проникаючи у її порожнину та ушкодженням висхідного відділу дуги аорти.

Не погоджуючись із вказаним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України 9 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, не розкаявся, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння щодо рідного батька, не надав потерпілому допомогу, обставини, що пом`якшують покарання відсутні, що свідчить про антисоціальну поведінку обвинуваченого.

У свої апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок з підстав неповноти судового розгляду та закрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що обвинувачений свою вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав частково, оскільки умислу на вбивство батька у нього не було, а два удари ножем ОСОБА_8 наніс у відповідь на поведінку батька, який першим почав наносити йому під час сварки удари металевою ложкою по хворому плечу. Зазначає, що суд не взяв до уваги показання свідків та фотознімки, що підтверджують показання обвинуваченого та розцінив їх як спосіб захисту.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати вирок та постановити новий, яким виправдати ОСОБА_8 .

Свої вимоги обгрунтовує тим, що під час судового розгляду не встановлено доказів на підтвердження наявності прямого умислу у обвинуваченого на вбивство батька. Також, суд не надав оцінку фотокарткам на яких зафіксовано тілесні ушкодження, спричинені обвинуваченому батьком, що підтверджує необхідність у ОСОБА_8 захищатися від дій потерпілого.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги поданої прокурором апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили змінити правову кваліфікацію інкримінованого злочину на більш м`яку, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій є правильними і ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Допитаний у судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_8 підтвердив, що у липні 2020 року після розпивання спиртних напоїв з батьком ОСОБА_11 наніс потерпілому два удари ножем в область грудей та пахви. При цьому обвинувачений вказав, що перебував у стані необхідної оборони, оскільки потерпілий наніс йому декілька ударів металевою ложкою в область травмованого плеча.

Однак, доводи сторони захисту про те, що на момент спричинення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 перебував у стані необхідної оборони, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 26 квітня 2002 року, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Жодного доказу, що свідчив би про те, що відносно ОСОБА_8 було вчинено суспільно небезпечне посягання, під час досудового розслідування та судового розгляду не здобуто.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26.04.2002, оскільки відповідно до ст. 11 КК злочином є суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), не утворюють стану необхідної оборони дії, спрямовані на припинення правопорушення та заподіяння шкоди, яке хоча формально й містить ознаки злочину, але через малозначність не становить суспільної небезпеки.

Металева ложка, яку за твердженням обвинуваченого застосував щодо нього потерпілий, вочевидь не свідчить про наявність такого суспільно небезпечного посягання щодо обвинуваченого, від якого він мав би захищатись та яке б утворювало для нього стан необхідної оборони.

Отже, показання обвинуваченого про те, що він перебував у стані необхідної оборони, колегія суддів оцінює критично.

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз №10-12/1903-ДМ/20 та №10-14/52/1903-ДМ/20 у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження, у тому числі, у виді колото-різаних поранень на передній поверхні грудної клітини та на її лівій бічній поверхні, які утворилися не менше ніж від 2 дій предмету, що має колюче-ріжучі властивості.

Враховуючи спосіб та знаряддя вчинення злочину, характер і локалізацію поранень, а саме спричинення обвинуваченим двох ударів кухонним ножем потерпілому в області серця, поведінку ОСОБА_8 після заподіяння тілесних ушкоджень, а саме те, що обвинувачений не вчинив дій на відвернення наслідків свого діяння, не надав необхідну допомогу потерпілому, не викликав швидку допомогу, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність умислу в обвинуваченого на позбавлення життя людини.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; особу обвинуваченого, який відповідно до ст.89 КК України не судимий, не працює, характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, в межах санкції статті, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Підстав для призначення більш суворого покарання, про що просить у своїй апеляційній скарзі прокурор, та для його пом`якшення, про що вказували обвинувачений та його захисник, відсутні.

Враховуючи викладене, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора та захисників не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора та захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2021 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4