Справа № 445/2398/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/80/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком (з урахуванням ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2022 року) ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавлення його права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_7 вирішено рахувати з 22 грудня 2022 року.

Вирішено питання з арештом майна, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 9 вересня 2021 року, близько 04:11 год., керуючи на законних підставах технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою «Терношіль - Львів - Рава - Руська», траса М-09 в с. Плугові Золочівського району Львівської області на 67 км + 950 метрів вказаної ділянки дороги в напрямку м. Львова, порушив вимоги Р. 1 п. 1.5; Р. 2 п. 2.3 б); Р. 12 п. п. 12.1., 12.9.6.; Р.13 п. 13.1. вимогами дорожнього знаку 3.29. Р.33 «Дорожні знаки» та вимоги Р. 34 «Дорожня розмітка» п.1.1. чинних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінет Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, які виразилися в тому, що він керуючи транспортним засобом, не був уважним, не стежив за дорожною обстановкою. не реагував на її зміну, рухався у населеному пункті із швидкістю не менше 70 км/год.. яка є перевищенням встановленої швидкості 40 км/год., проігнорував дорожні знаки. дорожню розмітку, які знаходилися у напрямку його руху, маючи змогу орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості, не змінюючи напрямку свого руху, перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на смугу зустрічного руху, не вжив всіх заходів з метою зупинки транспортного засобу, допустив з?їзд автомобіля із дороги на ліве узбіччя і далі за його межі з подальшим зіткненням із бетонною основою тунелю, створивши загрозу безпеці дорожнього руху, зокрема іншим учасникам руху, загрожуючи їхньому життю та здоров?я.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 зазначених пунктів Правил дорожнього руху, пасажиру автомобіля «Volkswagen Passat» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: ВЧМТ. Забій головного мозку. Набряк головного мозку. Перелом лобної кістки зліва. Вивих правого ліктьового суглобу, які по ознаці небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись із даним вироком, прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Золочівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2022 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін два роки; на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного основного покарання звільнити з іспитовим строком один рік. В решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину, прокурор вважає оскаржуваний вирок незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. З врахуванням того, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, об`єктивна сторона якого полягала у грубому порушенні Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП із летальним наслідком, обвинувачений не працевлаштований, а тому сторона обвинувачення вважає, що суд безпідставно не призначив ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задовольнити. Додатково зазначив, що у результаті кримінально-протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. З огляду на викладене, просить зазначене в апеляційній скарзі покликання на летальні наслідки ДТП вважати опискою.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону. Просив не позбавляти його права керувати транспортними засобами, оскільки він є волонтером у громадській організації та здійснює перевезення гуманітарних вантажів.

Представник потерпілого ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та не позбавляти ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання в частині не призначення додаткового покарання, то такі, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не є слушними.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В силу указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним . У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком без призначення додаткового покарання. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, позицію потерпілого, який просив ОСОБА_7 суворо не карати та не позбавляти його права керувати транспортними засобами, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також об`єктивно врахував відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та позитивну характеристику, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є волонтером у громадській організації «ІУС».

При цьому, щире каяття ОСОБА_7 є дійсним, відвертим, підтверджується щирим жалем з приводу наслідків, які настали від його дій та осудом своєї поведінки щодо неналежного дотримання Правил дорожнього руху; в його намаганні відшкодувати завдані збитки, а також у бажанні виправити наслідки вчиненого.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що на момент розгляду кримінального провадження в суді відбулося повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та запроваджено воєнний стан. В такий період слід більш виважено підходити до оцінки тих людей, які добровільно, безкорисливо, самовіддано займаються суспільно корисною діяльністю, допомагаючи як цивільному населенню, яке постраждало внаслідок збройної агресії ворога, так і воїнам Збройних Сил України, оскільки заслуги перед Батьківщиною набувають у такий момент підсиленого значення.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_7 є волонтером у громадській організації «УІС» та здійснює перевезення гуманітарних вантажів з українсько-румунського кордону до м. Львова, які надалі скеровуються до т.зв. «гарячих точок» - міст, де ведуться бойові дії, або для відновлення життєдіяльності після деокупації, що підтверджується листом голови ГО «УІС» ОСОБА_11 від 20 грудня 2022 року за вих. №2022-Out-05-66.

З огляду на те, що указом Президента України воєнний стан введено на всій території України, з урахуванням поведінки ОСОБА_7 після повномасштабного вторгнення до України, який проявив себе як громадянин з активною життєвою позицією, свої вміння та зусилля спрямував на допомогу постраждалим співвітчизникам та військовим, а тому колегія суддів вважає, що його готовність безкорисливо допомагати тим, хто цього найбільше потребує, є важливою при вирішенні питання про доцільність застосування до нього додаткового покарання.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 2 лютого 2023 року у справі №457/5070/21.

При цьому покликання прокурора на те, що ОСОБА_7 не є працевлаштованим не спростовує викладених вище обставин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене,оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Золочівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4