Справа № 357/2969/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 від 12.01.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Йосипівка Новомиргородського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого 19.08.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст.286 КК України на 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 ККК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,

У С Т А Н О В И В:

19.08.2020 року ОСОБА_3 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

05.10.2020 року на виконання до Білоцерківського міськрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області надійшов вирок відносно засудженого ОСОБА_3 .

15.10.2020 року ОСОБА_3 , під розпис, ознайомлено з порядком та умовами відбуття покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки та здійснення нагляду, права й обов`язки засудженої особи. Також ОСОБА_3 письмово попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання, допущення кримінальних та адміністративних правопорушень про що відібрано пояснення під розписку, з якою останній ознайомився під розпис.

19.10.2020 року посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 16 грудня 2016 року, що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передано на зберігання до Територіального сервісного центру МВС № 3242, відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 19.08.2020 за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, де зберігається по сьогоднішній день.

Проте, 10.09.2022 року ОСОБА_3 , діючи умисно, ігноруючи призначене вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 19.08.2020 року додаткове покарання, відповідно до якого він позбавлений права керування транспортними засобами строком на 3 роки, сів за кермо автомобіля, який перебуває в його користуванні з 2019 року, та на якому вчинив попередній злочин, марки «ВАЗ» моделі «21063», державний номерний знак НОМЕР_2 і почав керувати ним. Того ж дня, о 16 год 20 хв, перебуваючи за кермом вказаного автомобіля, ОСОБА_3 рухався по вул. Леваневського, 146 в м. Біла Церква Київської області, де був зупинений поліцейськими ВРПП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, якому на місці зупинки складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №178507, який було направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для прийняття рішення по суті та відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду справа №357/8373/22 3/357/256/23 від 27.01.2023 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків для накладення адміністративного стягнення. Цього ж дня, 10.09.2022 року, винесено постанову серії БАВ №153963 від 10.09.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено на останнього стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі 20400 гривні. Вказана постанова правопорушником не оскаржена, та набрала законної сили, яка на даний час знаходиться на виконанні у відділі Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Міністерства юстиції України ЦМУ МЮ (м. Київ).

Тим самим ОСОБА_3 , 10.09.2022, діючи з мотивів зневаги до судового вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.08.2020 року, умисно, всупереч положенням ст. 34 КВК України, порушив вимоги вказаного вироку про заборону займатися діяльністю (керувати транспортними засобами), права на яку ОСОБА_3 був позбавлений, чим здійснив ухилення від призначеного судом покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Своїми діями, які виразилися в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 389 КК України.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України, надійшов до суду 16.03.2022 року з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, тобто в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю, погоджується із встановленими органом дізнання обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом дізнання обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотань інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Органом дізнання встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом дізнання вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 389 КК України, а саме ухилився від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю.

При цьому суд зазначає, що судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 389 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря - психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працює, має постійне місце реєстрації та проживання за якими характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття та активне сприяння кримінального проступку.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Враховуючи вказані обставини справи, суспільну небезпеку вчиненого проступку, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці, що відповідає призначеному покаранню у виді обмеження волі в межах санкції статті 389 КК України.

Призначення іншого виду покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру вчиненого правопорушення, його суспільній небезпеці, та особі ОСОБА_3 , не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.

На думку суду, призначене покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцією статті обвинувачення, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових правопорушень, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 389 КК України, у даному кримінальному провадженні вчинене після постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.08.2020 року, в період іспитового строку, визначеного судом, суд вважає необхідним остаточне покарання обвинуваченому призначити за сукупністю вироків, а саме до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.08.2020 року, враховуючи при цьому вимоги ч. 1 ст. 71 КК України.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає, з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 302, 369-371, 373, 374, 382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України та призначити покарання 1 рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.08.2020 року, та остаточно визначити ОСОБА_3 покарання 3 роки 1 місяць обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу фактичного затримання, після вступу вироку в законну силу.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_5