УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2023 Справа №607/19487/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0000194, стосовно ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, -

встановив:

В порядку передбаченому ст.334 КПК України, на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10 березня 2023 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002033, стосовно ОСОБА_5 про обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України передано головуючому судді ОСОБА_1 , тобто для вирішення питання щодо можливості об`єднання нового кримінального провадження з тим, що вже розглядається.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечили щодо об`єднання нового кримінального провадження в одне судове провадження з тим, що поступило раніше і вже розглядається, оскільки це негативно вплине на забезпечення розумних строків розгляду кримінального провадження, яке вже розглядається по суті.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав доводи захисників.

Прокурор ОСОБА_3 пояснив, що вказані кримінальні провадження не доцільно об`єднувати, адже те, яке поступило раніше вже розглядається, а нове лише на стадії підготовчого провадження. Їх об`єднання негативно вплине на забезпечення розумних строків розгляду кримінального провадження яке надійшло раніше.

Аналогічне пояснив прокурор ОСОБА_4 .

Потерпіла ОСОБА_8 вважає що вказані кримінальні провадження доцільно об`єднати.

На підставі ст.318 КПК України судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

З матеріалів судового провадження ЄУН 607/19487/21, стосовно ОСОБА_5 про обвинувачення за ч.2 ст.286-1 КК України вбачається, що воно на стадії судового розгляду, який можна завершувати.

Систематичне поступлення до суду нових кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_5 спричиняє затягування судового розгляду в кримінальному провадженні, яке вже розглядається.

Кримінальне провадження №0002033, стосовно ОСОБА_5 про обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України, лише на стадії підготовчого провадження.

Враховуючи наведене і заперечення обвинуваченого, захисників та прокурорів, з метою недопущення затягування судового розгляду кримінального провадження, яке поступило раніше, об`єднувати дані кримінальні провадження в одне судове провадження недоцільно.

Крім того, прокурор ОСОБА_4 подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002033 стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на два місяці.

Обгрунтовуючи клопотання посилається на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке відносяться до тяжких злочинів. Крім того, на даний час не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу, зокрема, обвинувачений ОСОБА_5 може: вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу і свідків. Зокрема, у клопотанні зазначено: «Ризиком того, що ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення є те, що відносно нього неодноразово скеровано обвинувальні акти про обвинувачення у вчиненні злочинів проти власності та проти безпеки руху, експлуатації транспорту, не дивлячись на це він вчинив нове тяжке кримінальне правопорушення, не має постійного джерела доходу, відсутні міцні соціальні зв`язки та офіційно не працевлаштований, на шлях виправлення не став, а вчинив нові тяжкі злочини в умовах воєнного стану в Україні.

Ризиком того, що ОСОБА_5 може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду є те, що він у даному провадженні обвинувачується у вчиненні 4-х тяжких злочинів, за який у випадку доведення його винуватості передбачено покаранні у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Таким чином з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може навмисно переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

Разом з тим, зазначаю, що пунктом 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciew.Moldova» від 04.10.2005 (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У даному випадку ОСОБА_5 продовжує вчиняти кримінальні правопорушення, про що свідчать описані вище в клопотанні обставини, ніде не працює, на шлях виправлення не стає.

Ризиком того, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на ще не допитаних в судовому засіданні потерпілого та свідка, є те, що ОСОБА_5 відомі місця проживання потерпілого та свідка, так як інформація про них міститься в матеріалах кримінального провадження, з якими обвинувачений ознайомлений, та усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним діяння, може навмисно схиляти потерпілого та свідка до зміни наданих раніше показань чи до відмови давати показання, що негативно вплине на судовий розгляд кримінального провадження.

Таким чином, вищевикладене свідчить про неможливість запобігання переліченим ризикам, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечення належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, його належну поведінку, шляхом застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Крім того, згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, до обвинуваченого ОСОБА_5 можливо застосувати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покаранні у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Обґрунтування неможливості запобігання ризику, застосуванням більш м`яких запобіжних заходів:

- застосування особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_5 не є можливим, оскільки перебуваючи на волі, останній може ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду, ніде не працює, а також може вчиняти нові злочини.

- застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_5 не є можливим, оскільки, усвідомлюючи міру покарання за вчинені ним діяння, може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, не одружений, на утриманні неповнолітніх та/або малолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.»

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримав в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому мотиви.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на його необгрунтованість, просить змінити обраний щодо нього запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав доводи обвинуваченого.

Ознайомившись із клопотаннями сторін, наявними матеріалами судового провадження, заслухавши доводи та пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України. Однак суд звертає увагу на те, що згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2023 року щодо ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором доведено, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальше його продовження щодо ОСОБА_5 не зменшились та продовжують існувати.

Зокрема, ризиком того, що ОСОБА_5 може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду є те, що він у даному провадженні обвинувачується у вчиненні чотирьох тяжких злочинів, за які у випадку доведення його винуватості передбачено покаранні у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Таким чином з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може навмисно переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду.

Ризиком того, що ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення є те, що відносно нього неодноразово скеровано обвинувальні акти про обвинувачення у вчиненні злочинів проти власності та проти безпеки руху, експлуатації транспорту. Не дивлячись на це він вчинив нове тяжке кримінальне правопорушення, не має постійного джерела доходу, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки та офіційно не працевлаштований, на шлях виправлення не став, а вчинив нові тяжкі злочини в умовах воєнного стану в Україні.

Ризиком того, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на ще не допитаних в судовому засіданні потерпілого та свідка, є те, що ОСОБА_5 відомі місця проживання потерпілого та свідка, так як інформація про них міститься в матеріалах кримінального провадження, з якими обвинувачений ознайомлений, та усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним діяння, може навмисно схиляти потерпілого та свідка до зміни наданих раніше показань чи до відмови давати показання, що негативно вплине на судовий розгляд кримінального провадження.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

В п. 74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2021 року Справа N 800/331/16 (800/13/16) значено, що відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено та сторонами не доведено, а тому, суд відхиляє доводи обвинуваченого та його захисника стосовно відсутності підстав, для продовження строку тримання під вартою та обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведено прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Суд вважає, що у даному випадку реальне існування ризиків, які не є абстрактними та ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, оскільки він, зокрема, своїми умисними злочинними діями завдав матеріальної шкоди потерпілому, порушивши право приватної власності.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих, вчиненню інших кримінальних правопорушень, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , стану здоров`я, майнового стану, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, соціальних зв`язків, суд приходить до переконання про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, оскільки жоден із більш м`яких не буде здатен запобігти існуючим ризикам.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 8, 22, 94, 177, 178, 182, 183, 198, 315 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 задовільнити.

ОСОБА_5 продовжити строк тримання під вартою на два місяці до 16 травня 2023 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою закінчується 16 травня 2023 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» Міністерства юстиції України.

Кримінальне провадження №0002033, стосовно ОСОБА_5 про обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України, ЄУН 607/4540/23 не об`єднувати з кримінальним провадженням №0000194, стосовно ОСОБА_5 про обвинувачення за ч.2 ст.286-1 КК України, ЄУН 607/19487/21 та передати його керівнику апарату Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_9 для організації проведення автоматизованого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Апеляційна скарга на ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1