Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001434 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Херсона, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Бердянського міського суду Запорізької області від 21.02.1991

за ч.3 ст.140 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі на підставі

ст.251 КК України 1960 року умовно з обов`язковим залученням до праці,

ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.1991

направленого для відбування покарання;

2) вироком Бердянського міського суду Запорізької області від 09.08.1994

за ст.17 ч.3 ст.140, ч.3 ст.140 КК України 1960 року на 4 роки 6 місяців

позбавлення волі з конфіскацією майна;

3) вироком Приморського районного суду Запорізької області

від 11.01.2000 за ч.3 ст.206 КК України 1960 року на 5 років

позбавлення волі;

4) вироком Бердянського міського суду Запорізької області від 28.08.2000

за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.1 ст.101 КК України 1960 року на підставі

ст.43 КК України 1960 на 6 років позбавлення волі;

5) вироком Бердянського міського суду Запорізької області від 27.06.2006

за ст.395, ч.2 ст.342 КК України на 2 роки позбавлення волі;

6) вироком Бердянського міського суду Запорізької області від 02.04.2010

за ч.3 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі;

7) вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 06.03.2017

за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі, звільненого

23.08.2021 по відбуттю покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 9 вересня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09.09.2022 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити і на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Захисник не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 і правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що призначене покарання є надто суворим. Звертає увагу на малозначність завданої потерпілому шкоди, яка була усунена шляхом повернення майна, особу ОСОБА_7 , який має стійкі соціальні зв`язки, обставини, що пом`якшують покарання, якими є визнання його підзахисним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. З огляду на викладене вважає, що суд першої інстанції мав всі законні підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, і саме таке покарання відповідатиме принципам індивідуалізації, гуманності і справедливості.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 27 травня 2022 року, тобто під час дії воєнного стану, близько 18 години 45 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у магазині Конфіскат за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, взяв з полиці належний ФОП ОСОБА_8 товар кросівки NB та кросівки Adidas загальною вартістю 1 846 грн 98 коп, які заховав за пояс штанів, направився до виходу з магазину та пройшов зону кас, не розрахувавшись за товар. ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції разом з неоплаченим товаром.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційної скарги суд дотримав вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, відношення обвинуваченого до своїх дій, а так само особу винного, який неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, не працює, його сімейний стан, обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття та обставину, що його обтяжує, рецидив кримінальних правопорушень.

Тобто суд взяв до уваги зазначені раніше дані й обставини, в тому числі ті, на які є посилання в апеляційній скарзі, і правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах відповідно санкції, яке належить відбувати реально, оскільки дані про його особу переконливо свідчать про неможливість виправлення без відбування покарання.
Саме таке покарання, яке призначив суд першої інстанції, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстави для його зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 9 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3