Справа № 461/1512/22
Провадження № 1-кс/461/20/23
05.01.2023 року. м. Львів.
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
22 липня 2022 року слідчий в ОВС - криміналіст слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області капітан юстиції ОСОБА_6 провів обшук за адресою АДРЕСА_1 під час обшуку було вилучено ряд речей та документів.
Заявник зазначає, що станом на 28.12.2022 року не відомо про факти призначення експертиз, які б проводились з вилученими речами. А якщо такі експертизи були призначені то заявника не було ознайомлено з результатами проведення таких. Після проведення обшуку ОСОБА_5 жодного разу не викликали для дачі додаткових пояснень. Заявник вважає, що це свідчить слідством не здобуто доказів вини ОСОБА_5 , а вилучені речі не мають змістовної та доказової бази для слідства.
Адвокат ОСОБА_3 стверджує, що вилучені електронні речі необхідні ОСОБА_5 для роботи, містять особисту інформацію, та не мають жодного відношення до кримінального провадження. Також заявник зазначає, що вилучене в ОСОБА_5 посвідчення не містить ознак злочину передбаченого ч.1 ст. 111 КК України та факту того, що він співпрацював у будь-який спосіб зі співробітниками спецслужб РФ.
Тому просить клопотання задовольнити та скасувати арешт.
Заявник у судовому засіданні вимоги клопотання підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах клопотання, вимоги клопотання підтримує та просить задовольнити.
Слідчий у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив. Пояснив суду, що речі, предмети та документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Досудове розслідування триває, потреба у арешті майна не відпала. Проведено огляди даних речей та документів, експертизи не призначені, але інформація опрацьовується.
Заслухавши пояснення заявника та думку слідчого, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до положень ч.1,4 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Згідно ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи потреби досудового розслідування, обґрунтованість накладення арешту, приходжу до висновку, що суду не надано належних доказів та заявником не доведено, що в органу досудового розслідування відпала потреба в арешті майна, оскільки у кримінальному провадженні ще не проведено усіх необхідних слідчих дій, а ухвалою слідчого судді накладено арешт на речі, предмети та документи, які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, та є достатні підстави вважати, що такі зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, відтак у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.
Керуючись ст.ст.170,174 КПК України,-
Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1