Справа № 357/9105/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2022 м. Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0000177, яке внесене до Єдиного державного реєстру судових рішень 27.04.2022 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, утриманців не має, старшого оператора 1 відділення протитанкового взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні - старший солдат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 30.01.2020 Шевченківським районним судом м. Києва від за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, яке ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2020 замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у військовому званні «старший солдат», перебуваючи на посаді заступника командира бойової машини навідника-оператора 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, в порушення вимог ч.ч. ч.ч.1, 3, 9 ст. 1, ч.ч. 1-4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, приблизно о 08-00 год. 04.02.2022 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 , що дислокується в АДРЕСА_3 та до 09-00 год 20.06.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
20.06.2022 о 09-00 год. ОСОБА_3 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_4 , для проходження військової служби.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а саме: у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонні сфері Центрального регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника останнього адвоката ОСОБА_5 06.12.2022 укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, в обсязі обвинувачення, за кваліфікацією за ч. 4 ст. 407 КК України як не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).
Сторонами узгоджено, що у разі затвердження угоди, ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на п`ять місяців. На підставі ст. 71 КК України, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, яке ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2020 змінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 6 (шести) дням арешту, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) місяців 6 (шести) днів арешту. Арешт відбувати на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладанні угоди були дотримані всі вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального кодексів України, а тому просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину беззастережно визнав повністю, просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену в ній міру покарання. Також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості.
Захисник обвинуваченого також підтримав угоду та просив її затвердити.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого повне порозуміння ним своїх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , згідно ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Укладена угода за своїм змістом відповідає вимогам ст. 472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 4 ст.474 КПК України, і укладена сторонами угода - є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому на переконання суду кваліфікація діянь обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України визначена правильно та суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, а саме: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

При укладені угоди враховано обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України: щире каяття, беззаперечне визнання своєї винуватості у вчиненому злочині, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України суд також визнає як пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини, а саме: самостійне припинення вчинення злочину та повернення до центру комплектування та соціальної підтримки та те, що ОСОБА_3 в період збройної агресії РФ брав участь у здійсненні заходів із забезпечення стабілізаційних дій, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо та в період здійснення зазначених заходів, щодо стабілізаційних дій в Сумській області.

Обтяжуючих покарання обставини, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Також враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, неодружений, утриманців не має, за місцем проживання та за місцем служби характеризується позитивно, за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення не звертався.
Суд вважає, що обставини, які пом`якшують покарання винного, дані про особу ОСОБА_3 , характер злочину та інші обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.
Поряд з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 30.01.2020 ОСОБА_3 був засуджений Шевченківським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2020 покарання у виді штрафу замінено га 50 годин громадських робіт.
Відповідно до повідомлення Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 29.09.2022 № 6199/32/36-22 ОСОБА_3 перебуває на обліку у районному відділі як засуджений вироком Шевченківського районного суду Київської області від 30.01.2020 до покарання в виді штрафу, яке ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2020 змінено на 50 годин громадських робіт. Станом на 29.09.2022 покарання у виді громадських робіт не відбуте.
Таким чином, у цьому кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив нове кримінальне правопорушення у період невідбутого покарання у виді громадських робіт, що свідчить про існування у ОСОБА_3 на момент вчинення нового кримінального правопорушення невідбутого покарання за попереднім вироком.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
З урахуванням положень п.4 ч.1 ст.72 КК України про те, що при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків, менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, невідбуте ОСОБА_3 за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2020 покарання у виді виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, яке було замінено ухвалою Шевченківського районного суду м. Київ від 17.08.2020 на 50 годин громадських робіт становить 6 днів арешту.
Відповідно до ст. 73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.
Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити на підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням положень ст. 72 КК України шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно зі ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.
Отже, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, а також наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_3 .
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження зважаючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Цивільний позов, речові докази, процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 06.12.2022, укладену між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонні сфері Центрального регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника останнього - адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту строком на п`ять місяців.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30.01.2020 у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, яке ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2020 змінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, що з урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 6 (шести) дням арешту, та призначити ОСОБА_3 остаточне узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 5 (п`яти) місяців 6 (шести) днів арешту.
Арешт відбувати на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення:
- обвинуваченим та захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6