Справа № 202/2897/22
Провадження № 1-кп/202/285/2022
УХВАЛА
Іменем України

22 листопада 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції с захисниками, в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження № 0000539 від 21 березня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Краматорськ, Донецької області, громадянин України, маючий середню - спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, не маючий на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Краматорськ, Донецької області, громадянин України, маючий середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, не маючий на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 02.04.2019 року Краматорський міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строк на 3 роки.

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду до обвинувачених був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за час перебування під вартою ризики не зменшились, а тому застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_5 заявив про можливість зміни обраного запобіжного заходу на домашній арешт, яке мотивоване зменшенням ризиків, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання адвоката.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 заявив про необхідність зміни обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, яке мотивоване зменшенням ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання адвоката та заявив, що в нього є постійне місце мешкання, тому вважає, що є підстави для обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, наголошує на тому, що під час розгляду клопотання та прийняття рішення, суд ураховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнають судового переслідування.

Підставами продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість кримінальних правопорушень, у скоєнні яких вони обвинувачуються, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого. Також суд ураховує, що обвинувачені перебуваючи на волі, можуть безперешкодно переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності при цьому вчиняти нові злочини.

Таким чином, суд, із врахуванням того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про: доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, та передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК переховування від суду, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинувачених оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, згідно ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно до ч. 4 ст. 183 КПК, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, суд вважає недоцільним визначати їм розмір застави.

Керуючись ст.ст. 314, 315, 316 КПК України, суд, -

Постановив :

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20.01.2023 року, включно, без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Копію ухвали вручити учасникам процесу.

Головуючий: ОСОБА_9