ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1061/22 Провадження 1-кп/636/349/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чугуєві клопотання прокурора про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000632 від 26.08.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботина Харківської області, громадянина України, розлученого, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, помічника гранатометника 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України,-

встановив:

В провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження №0000632 від 26.08.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України.

Стосовно обвинуваченого ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28.11.2022 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань (№27), який в подальшому на підставі ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 16.01.2023 продовжено до 16.03.2023.

Прокурором 14.03.2023 заявлено письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , із посиланням на ті обставини, що на теперішній час ризики, наведені в п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходи не дозволять забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, посилався на не надання стороною обвинувачення доказів існування ризиків, наведених у ст. 177 КПК України, наполягав на тому, що намірів ухилятися від суду, впливати на свідків або у провадженні або вчиняти інші злочини ОСОБА_5 не має, в нього є постійне місце проживання та реєстрації, за яким він позитивно характеризується, наявні досить стійкі соціальні зв`язки за місцем постійного мешкання, в зв`язку із чим захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити стосовно ОСОБА_5 запобіжні заходи на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Тобто, наведена норма закону містить посилання саме на обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, саме до спливу визначеного строку тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, суд погоджується із твердженням прокурора щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, за яке може бути призначено покарання до 12 років позбавлення волі.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи та згідно обвинувального акту, вбачається, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 НГУ, займає посаду помічника гранатометника 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого стійких соціальних зав`язків, постійного місця проживання, самі по собі не спростовують тверджень сторони обвинувачення щодо доцільності продовження тримання його під вартою, не зменшують вірогідність існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в клопотанні прокурора, а тому, доводи захисника суд не вважає визначальними. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, проте не стали стримуючим фактором для нього від противоправних дій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Отже, враховуючи всі вищенаведені відомості у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду клопотання прокурора всі ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду, та якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

За таких обставин, суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Враховуючи сукупність досліджених судом обставин та тяжкість покарання за злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та застосувати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, та, відповідно відмовити у задоволенні клопотання захисника про обрання стосовно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 131, 174, 183, 184, 193-199, 331, 350, 369-372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити, запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» продовжити на 60 днів, тобто до 12 травня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_4 про обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржено протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1