Справа № 203/3766/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2022 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю адвоката - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі скаргу ОСОБА_4 про визнання бездіяльності слідчого неправомірною, скасування постанови про закриття кримінального провадження, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_4 , подана в порядку ст.303 КПК України, в якій остання просила скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, від 04.08.2022 року про закриття кримінального провадження №0000251; визнати неправомірною бездіяльність слідчого щодо не прийняття рішення про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні; зобов`язати слідчого прийняти процесуальне рішення відповідно до вимог ст.55 КПК України за заявою про визнання потерпілою від 16.12.2021 року.
В судовому засіданні адвокат підтримав подану ОСОБА_4 скаргу та просив її задовольнити.
Слідчий в призначене судове засідання не з`явився.
Враховуючи положення ч.3 ст.306 КПК України, відповідно до якої неявка слідчого не перешкоджає розгляду скарги, а також направлення слідчим до суду матеріалів кримінального провадження, що дозволяє перевірити викладені у скарзі доводи, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд скарги по суті за фактичної явки учасників.
Перевіривши викладені в скарзі доводи, заслухавши скаржника та дослідивши матеріали за скаргою, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Пунктом 3 ч.1 ст.303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 2 ст.9 КПК України встановлено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Частиною 1 ст.94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено під час розгляду скарги, Третім слідчим відділом (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000251, відомості за яким було внесено до ЄРДР 03.06.2022 року з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.382 КК України на підставі ухвал слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.02.2022 року у справі №203/436/22, якою було зобов`язано внести відомості за заявою ОСОБА_4 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення дізнавачем Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, яке виразилось у невиконанні судового рішення.
Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 04.08.2022 року, вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.
З поданої ОСОБА_4 заяви про вчинення кримінального правопорушення від 16.12.2021 року вбачається, що в останній заявниця посилалась на невиконання дізнавачем Новомковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.11.2021 року, якою було зобов`язано дізнавача розглянути по суті клопотання ОСОБА_4 , подане в порядку ст.220 КПК України в рамках кримінального провадження №0000176.
Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження слідчий обмежився допитом в якості свідка дізнавача ОСОБА_6 , ініціюванням та долученням до матеріалів кримінального провадження висновку службового розслідування.
При цьому, слідчий належним чином доводи, викладені в заяві ОСОБА_4 , в показаннях свідка ОСОБА_6 , не перевірив; не вирішив питання щодо тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження №0000176, з метою перевірки виконання дізнавачем ухвали слідчого судді від 03.11.2021 року, порядку та строків розгляду відповідного клопотання ОСОБА_4 .
Не вирішив питання щодо допиту заявниці ОСОБА_4 , не розглянув по суті її клопотання в заяві від 16.12.2021 року про допит її в якості потерпілої.
За вказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова слідчого від 04.08.2022 року про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України прийнята передчасно, без проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій, спрямованих на всебічне та повне дослідження обставин кримінального провадження, а тому не може бути залишена в силі та підлягає скасуванню, а скарга в цій частині - задоволенню.
При цьому, слід відмовити в задоволенні скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності слідчого щодо неприйняття рішення про визнання ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки така вимога не узгоджується з положеннями ч.2 ст.307 КПК України, якою передбачено можливість винесення слідчим суддею за наслідками розгляду скарг в порядку ст.303 КПК України ухвал про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Також слід відмовити в задоволенні скарги в частині зобов?язання слідчого прийняти процесуальне рішення в порядку ст.55 КПК України за заявою ОСОБА_4 від 16.12.2021 року про визнання її потерпілою, оскільки у вказаній заяві ОСОБА_4 не ставили таких питань, а просила допитати її в якості потерпілої та роз?яснити процесуальні права.
Крім того, положеннями КПК України не передбачено обов?язкового винесення процесуального документу (постанови) про визнання особи потерпілою; а відповідно до положень ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Таким чином, відповідно до поданої заяви від 16.12.2021 року, а також за відсутності постанов слідчого або прокурора в порядку ч.5 ст.55 КПК України, ОСОБА_4 фактично має статус потерпілої у кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,9,91,93,94,303,304,306,307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 про визнання бездіяльності слідчого неправомірною, скасування постанови про закриття кримінального провадження, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 , від 04 серпня 2022 року про закриття кримінального провадження №0000251.
В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1