Справа № 333/8384/21
Провадження № 1-кп/333/327/22
ВИРОК
Іменем України

24 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2021 року, приблизно о 20-00 год., водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Космічної з боку пр. Соборного в напрямку вул. Броньової в м. Запоріжжі. В салоні зазначеного автомобіля як пасажир перебувала ОСОБА_6 .
В цей же час водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 (облік Республіки Польща), здійснював рух по лівій смузі проїзної частини вул. Космічноi у зустрiчному для водія ОСОБА_9 напрямку. В салоні вказаного автомобіля перебували пасажири ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Під час руху в районі будинку №7 по вул. Космічній, водій ОСОБА_9 , діючи в порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме п. 10.1, де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та в порушення вимог п. 10.4, відповідно до якого: «... Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрiчним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот...», не переконався в безпеці своїх дій, дорогу зустрічному транспортному засобу не надав, а змінив напрямок руху ліворуч - виконуючи маневр лівого повороту, в результаті чого допустив зіткнення правої бічної частини кузова власного автомобілю із передньою частиною зустрічного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 .
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди:
- пасажир ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичного експерта № 2083п від 18.11.2021 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді:
1) тупої травми живота, тазу та хребта: розрив брижі тонкого кишківника з множинними заочеревинними гематомами в областi вiд крижів до нижніх полюсів нирок з розвитком гемоперитонеуму (кров в черевній порожнині); перелом кісток тазу, вибуховий вертикальний перелом бічних мас крижів праворуч, перелом обох гілок і тіла лонної кістки ліворуч, перелом верхньої гілки лонної кістки праворуч та сідничноi кістки праворуч: переломи поперечних відростків поперекових хребців L3 ліворуч та L5 праворуч (за даними представленої медичної документації, комп`ютерної томографії від 10.09.21р., рентгенологічного дослідження від 21.09.21р., проведеного оперативного втручання), що у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя;
2) тупоi травми грудної клітки: переломи лівоi ключиці, I-VI та XI ребер справа, 1-11 ребер злiва з розвитком двобічного пнемо-гемотораксу (утворення повітря та крові в плевральній порожнині) (за даними представленої медичної документації, комп`ютерної томографії від 10.09.21р., рентгенологічного дослідження від 21.09.21р., проведеного оперативного втручання), що кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день;
3) закритого уламкового перелому дистального вiддiлу лівої гомілки; підшкірної гематоми в ділянці зовнішньоi кісточки лівого гомілково-ступеневого суглобу (за даними представленої медичної документації), що в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньоi тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день;
- водій ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичного експерта № 1881п від 04.11.2021 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді:
1) закритого множинного перелому діафіза правої стегнової кістки зі зміщенням проміжного уламку (по даним рентгенологічного дослiдження) з наступним проведенням оперативного втручання (14.09.21р. закрита репозиція, остеосинтез правого стегна, MOC PFNA LONG), що квалiфiкується як ушкодження середньоi тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;
2) тупоi травми голови: струсу головного мозку, садни лобної ділянки (по даним медичної документації), що квалiфiкується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;
- водій ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичного експерта № 2082п вiд 18.11.2021 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження;
- пасажири ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 отримали незначні тілесні ушкодження та від проходження судово-медичної експертизи відмовились.
Порушення водієм ОСОБА_9 , згідно висновку експерта при проведенні судової iнженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № СЕ-19/108-21/12947-IT вiд 10.11.2021 року, вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками. В даній дорожнiй ситуації водій ОСОБА_4 не мав технiчноi можливостi уникнути зіткнення, а технiчна можливість водія ОСОБА_9 уникнути зіткнення залежала від виконання ним вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР України.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_9 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні, під час роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_9 суті обвинувачення, останній пояснив, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, він повністю визнає. Позов про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу визнає лише частково, так як вважає суми завищеними. Стосовно якої суми визнає позов, визначитися не зміг.
Під час допиту обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що 09.09.2021 року, приблизно о 20-00 год., він керував автомобілем «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснював рух по проїзній частині вул. Космічної з боку пр. Соборного в напрямку вул. Броньової в м. Запоріжжі. В цей час в салоні зазначеного автомобіля на передньому сидінні перебувала його дружина - ОСОБА_6 , а на задньому сидінні його неповнолітня донька. Єдине, що він пам`ятає з дорожньо-транспортної пригоди це яскраве світло. Потім прийшов до свідомості вже у лікарні, але на який день, також не знає. З якою швидкістю рухався його автомобіль, він також не пам`ятає. Не може згадати, щоб в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди він порушував правила ПДР. Внаслідок ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження: черепно-мозкову травму, перелам ребер, у лікарні перебував більше місяця. Дружина також отримала тяжкі тілесні ушкодження: перелам тазу, ключниці. У дитини був забій спини. Після отриманої травми у нього почалися випадки епілепсії, дружина до сих пір пересувається лише за сторонньою допомогою. Потерпілий за матеріальною допомогою до нього не звертався. На цей час вибачення він у потерпілого не просив, але дуже переживає через те, що сталося. Матеріально відшкодувати збитки потерпілому не має змоги, так як багато грошових коштів було витрачено на своє та дружини лікування.

Враховуючи, що ОСОБА_9 фактично і визнав свою вину у повному обсязі, але не пам`ятає усіх подій дорожньо-транспортної пригоди, суд вирішив досліджувати докази по даному кримінальному провадженню у повному обсязі.

Незважаючи на показання обвинуваченого ОСОБА_9 , вважаю, що його вина у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повністю доведена та підтверджується такими доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який суду пояснив, що 09.09.2021 року, приблизно о 20-00 годині, він керував автомобілем «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 та здiйснював рух в межах лівої смуги проїзної частини вул. Космічної, рухаючись з боку вул. Броньовоi в сторону пр. Соборного у м. Запоріжжі. В його автомобілі як пасажири знаходилися: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . Так як на вулиці було вже темно, їхав із включеними фарами ближнього світла, не порушуючи правила ПДР. Несподівано автомобіль, який їхав назустріч, виїхав на його полосу руху, при цьому пересік подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, від чого сталося зіткнення транспортних засобів передніми частинами. Він гальмував, але не встиг нічого зробити, так як все вийшло дуже швидко. У той вечір асфальт був сухий, освітлення на вулиці Космічній працювало. У нього 4 роки водійського стажу, ДТП жодного разу не було. До дорожньо-транспортної пригоди технічний стан його автомобіля був задовільним. Швидкість його руху складала, приблизно 50 км/год. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого множинного перелому правої стегнової кістки, струсу головного мозку. У лікарні видужував, близько місяця. Йому проводили операцію, яка коштувала, приблизно 47 000 грн. До цього часу, він дуже погано ходить, йому важко підніматися на 2 поверх, не може стрибати та бігати. Інші пасажири його автомобіля практично не отримали тілесних ушкоджень. Його автомобіль відновленню не підлягає. Обвинувачений жодного разу не пропонував допомогу та не відшкодував жодної копійки;

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту 28.10.2021 року за його участю, під час якого останній пояснив та показав на місці події усі обставини дорожньо-транспортної пригоди: напрямок руху, швидкість транспортних засобів, зміну напрямку руху автомобіля «Шкода», час з моменту початку зміни напрямку руху автомобіля «Шкода» до моменту зіткнення автомобілів, їх розташування в момент дорожньо-транспортної пригоди;

- даними огляду місця події від 09.09.2021 року, під час якого встановлено, що місце зіткнення транспортних засобів «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться на полосі руху автомобіля «Опель Вектра». Крім того, на зазначеній полосі знаходиться і слід гальмування автомобіля «Шкода Октавія»;

- даними висновку судово-медичного експерта № 2083п від 18.11.2021 року, згідно яких потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді:
1) тупої травми живота, тазу та хребта: розрив брижі тонкого кишківника з множинними заочеревинними гематомами в областi вiд крижів до нижніх полюсів нирок з розвитком гемоперитонеуму (кров в черевній порожнині); перелом кісток тазу, вибуховий вертикальний перелом бічних мас крижів праворуч, перелом обох гілок і тіла лонної кістки ліворуч, перелом верхньої гілки лонної кістки праворуч та сідничноi кістки праворуч: переломи поперечних відростків поперекових хребців L3 ліворуч та L5 праворуч (за даними представленої медичної документації, комп`ютерної томографії від 10.09.21р., рентгенологічного дослідження від 21.09.21р., проведеного оперативного втручання), що у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя;
2) тупоi травми грудної клітки: переломи лівоi ключиці, I-VI та XI ребер справа, 1-11 ребер злiва з розвитком двобічного пнемо-гемотораксу (утворення повітря та крові в плевральній порожнині) (за даними представленої медичної документації, комп`ютерної томографії від 10.09.21р., рентгенологічного дослідження від 21.09.21р., проведеного оперативного втручання), що кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день;
3) закритого уламкового перелому дистального вiддiлу лівої гомілки; підшкірної гематоми в ділянці зовнішньоi кісточки лівого гомілково-ступеневого суглобу (за даними представленої медичної документації), що в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньоi тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день;
4) дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів і могли виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди;
5) давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку вказаному в постановi слідчого та в наданий медичний документації;

- даними висновку судово-медичного експерта № 1881п від 04.11.2021 року, згідно яких потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді:
1) закритого множинного перелому діафіза правої стегнової кістки зі зміщенням проміжного уламку (по даним рентгенологічного дослідження) з наступним проведенням оперативного втручання (14.09.21р. закрита репозиція, остеосинтез правого стегна, MOC PFNA LONG), що кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;
2) тупої травми голови: струсу головного мозку, садни лобної ділянки (по даним медичної документації), що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;
3) виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Не виключається можливість виникнення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди;
4) давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному в постанові слідчого, в наданій медичній документації, по даним консультативного висновку лікаря-рентгенолога;

- даними висновку експерта, який проводив судову інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № СЕ-19/108-21/12947-IT вiд 10.11.2021 року, згідно яких:
1) Водій ОСОБА_4 повинен був керуватися вимогами п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху.
Водій ОСОБА_9 повинен був керуватися вимогами п.п. 10.1, 10.4, 11.4 та розділом 34 Правил дорожнього руху (дорожня розмітка 1.3).
2) Дії ОСОБА_4 вимогам Правил дорожнього руху не суперечать.
Дії ОСОБА_9 не відповідають вимогам п.п. 10.1, 10.4, 11.4 та розділу 34 Правил дорожнього руху (дорожня розмітка 1.3). Невиконання даним водієм вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, перебуває в причинному зв`язку з подією пригоди.
3) Водій ОСОБА_4 не мав технiчноi можливостi уникнути зіткнення.
Технічна можливість водія ОСОБА_9 уникнути зіткнення залежала від виконання вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху;

- даними висновку експерта, який проводив судову інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № СЕ-19/108-21/11099-IT вiд 19.10.2021 року, згідно яких:
1. На момент експертного огляду та дослідження робоча гальмівна (гальмова) система та рульове керування автомобіля «Opel Vectra B», реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходились у працездатному стані, а ходова частина в непрацездатному стані.
2. Відмова в ходовій частині у вигляді деформації підрамника підвіски передніх коліс з правої сторони та зміщення амортизаційної стійки правого переднього колеса разом з колесом виникли в момент даної дорожньо-транспортної пригоди. Тобто до даної дорожньо-транспортної пригоди дані елементи ходової частини знаходилися в працездатному стані;

- даними висновку експерта, який проводив судову інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № СЕ-19/108-21/11100-IT вiд 21.10.2021 року, згідно яких:
1. На момент експертного огляду та дослідження гальмівна (гальмова) система автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані, а ходова та рульове керування в непрацездатному стані.
2. Відмова в ходовій частині та рульовому керування у вигляді деформації нижнього важеля ходової частини переднього правого колеса, деформації штанги стабілізатора ходової частини переднього правого колеса, деформації та зміщення з місця конструктивного кріплення амортизатора переднього правого колеса, деформації балки задньої підвіски з правої сторони та пошкодження правої рульової тяги виникли в момент даної дорожньо-транспортної пригоди. Тобто до даної дорожньо-транспортної пригоди ходова частина та рульове керування знаходилися в працездатному стані.

- даними висновку експерта, який проводив судову інженерно-транспортну експертизу за експертною спеціальністю «Транспортно-трасологічні дослідження» № СЕ-19/108-21/11102-IT вiд 05.11.2021 року, згідно яких:
1. Кут між поздовжніми осями автомобілів «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобiля «Opel Vectra B», реєстрацiйний номер НОМЕР_2 на момент їх зіткнення становить 224° +_ 10?, при цьому автомобіль «Opel Vectra В», реєстраційний номер НОМЕР_2 правою передньою частиною кузову автомобиля контактував з передньою правою боковою частиною автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_4 в районі підсилювача переднього бамперу.
2. З урахуванням зафіксованої слідової iнформацiї в протоколi та на схемi до нього необхідно зазначити, що в момент зіткнення транспортних засобів автомобiль «Оpel Vectra B», реєстраційний номер НОМЕР_2 передніми колесами знаходився в місці переломлення правого сліду гальмування та початку гальмування лівого переднього колеса, а автомобіль «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 розташовувався відносно автомобіля «Opel Vectra B», реєстраційний номер НОМЕР_2 під встановленим вище кутом, та в місці початку сліду бічного ковзання знаходилось вірогідніше за все переднє праве колесо автомобіля «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

- речовими доказами, а саме: автомобілями «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та «Opel Vectra B», НОМЕР_6 номер НОМЕР_2 .

Аналіз вказаних доказів, а саме: показань потерпілого, даних огляду місця події, під час якого встановлено, що зіткнення транспортних засобів, гальмування автомобіля обвинуваченого відбулося на полосі руху, по якій рухався потерпілий; висновків інженерно-транспортних експертиз щодо: справності ходової частини та рульового керування в автомобілі обвинуваченого до ДТП і порушенням ОСОБА_9 правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів, свідчить, що винуватість обвинуваченого доведена повною мірою.
Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).
В даному випадку, на думку суду, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Також, під час судового розгляду був досліджений протокол проведення слідчого експерименту від 28.10.2021 року за участі свідка ОСОБА_11 .
Враховуючи, що останній був мобілізованим до лав ЗСУ, тому його викликати та допитати під час судового розгляду не надалося можливим. У зв`язку з неможливістю з`явитися у судове засідання, прокурор відмовилася від допиту свідка ОСОБА_11 . Таким чином, свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні допитаний не був.
Аналізуючи відомості, викладені свідком ОСОБА_11 під час слідчого експерименту, суд дійшов до такого.

Метою слідчого експерименту відповідно до ч.1 ст.240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю свідка слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Відповідно до ч.2 ст.23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що судом свідок ОСОБА_11 допитаний не був, тобто не надав тих відомостей, які зазначені у протоколі проведення слідчого експерименту, тому ці дані неможливо безпосередньо перевірити і вони не можуть мати в суді доказового значення з огляду на ч.4 ст.95 КПК України, згідно з якою суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст.225 КПК України.

Також, під час судового розгляду була допитана потерпілою ОСОБА_6 , яка пояснила, що ввечері 09.09.2021 року вона перебувала як пасажир в автомобілі «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням її чоловіка ОСОБА_9 . Крім них, на задньому сидінні в автомобілі перебувала їхня неповнолітня восьмирічна донька. Їхали вони по вул. Космічній у бік вул. Броньової у м. Запоріжжі. Момент зіткнення транспортних засобів, вона не пам`ятає. До зіткнення їхній автомобіль їхав по своїй полосі руху, із допустимою швидкістю, тому стверджувати, що ОСОБА_9 порушив правила дорожнього руху, вона не може. Навпаки, інший учасник дорожнього руху, на її думку, їхав не по своїй полосі руху. В той момент на вулиці було вже темно, чи було включено освітлення, не пам`ятає. Внаслідок ДТП отримала тяжку травму: перелам тазу та ключниці, у зв`язку з чим довго лікувалася. На операції, які проводили їй та ОСОБА_9 було витрачено, приблизно 200 000 грн. На цей час вона ходе лише за допомогою ходунків, а по господарству їй допомагає обвинувачений.
До вказаних показань свідка ОСОБА_6 в частині не порушення правил ПДР обвинуваченим ОСОБА_9 перед зіткненням транспортних засобів, суд відноситься критично і не приймає їх до уваги, так як свідок є близькою особою і з цього вбачається намагання надати відомості, які можуть виключати вину обвинуваченого або її зменшити. Крім того, вказані показання свідка ОСОБА_6 повністю спростовуються іншими, дослідженими судом доказами: даними огляду місця події, показаннями потерпілого ОСОБА_4 , висновками інженерно-транспортних експертиз.

Також, під час судового розгляду було досліджено висновок судово-медичного експерта №2082п від 18.11.2021 року, згідно якого у ОСОБА_9 було встановлено:
1) тяжку черепно-мозкову травму: забій головного мозку тяжкого ступеня з утворенням геморагічних забоїв лобноi-тім`яної частки зліва, внутрiшньомозкової гематоми лівої півкулі головного мозку, дислокацiйного синдрому з розвитком правобічного геміпарезу; рана лобної ділянки (більш точна локалізація не вказана); садна в області правої половини голови (за даними представленої медичної документації, комп`ютерно-томографічного дослідження від 10.09.21р. та проведеного оперативного втручання від 10.09.21р. - трепанація черепа з видаленням гематоми), які в сукупності квалiфiкуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя;
2) тупу травму грудної клітки: переломи 7-10 ребер справа з розривом паренхіми правої легені в нижній частці, з утворенням субплевральних гематом, з розвитком правобічного гемопневмотораксу (наявність крові та повітря в плевральній порожнині), емфіземи м`яких тканин задньоi поверхні грудної клітки та дихальної недостатності І ст.; садна правої половини грудної клітки в ділянці 8-10 ребер (за даними представленої медичної документації, комп`ютерно-томографічного дослідження від 10.09.21р. та проведеного оперативного втручання), які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя;
3) дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів і могли виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди;
4) давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку вказаному в постановi слідчого та в наданий медичний документації.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_9 , судом не встановлено.
Під час свого допиту ОСОБА_9 зазначив, що він свою вину визнає повністю, дуже переживає за скоєне. Водночас, щирого каяття суд у поведінці обвинуваченого не вбачає, так як воно характерне тим, що засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини і готовність підлягати кримінальній відповідальності. Хоча обвинувачений і визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, проте щирого осуду та готовності нести кримінальну відповідальність у діях ОСОБА_9 , встановлено не було.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_9 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (є особою з інвалідністю третьої групи (безстроково) після отриманих в ДТП тілесних ушкоджень; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), характеризуючі особистість обвинуваченого обставини має постійне місце проживання та реєстрації, на утриманні мається неповнолітня дитина, одружений, не працює, раніше не судимий. Також, судом враховується і факт невідшкодування шкоди потерпілому, навіть відсутність вибачення за свої дії.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Враховуючи особистість обвинуваченого, конкретні обставини кримінального провадження, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що ОСОБА_9 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням вимог ст.75 КК України, суд дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробуванням. При цьому, суд враховує, що ОСОБА_9 під час судового розгляду фактично не порушував своїх процесуальних обов`язків як учасник судового процесу, на цей час виховує неповнолітню дитину та проживає за постійною адресою.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так й іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Також, суд враховує висновки досудової доповіді, згідно якої виправлення ОСОБА_9 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує, що на цей час ОСОБА_9 не працює, відсутні відомості, що обвинувачений займається якоюсь діяльністю, пов`язану із керуванням транспортного засобу та про інші важливі підстави необхідності постійного керування ОСОБА_9 транспортними засобами. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне призначити останньому вказане додаткове покарання.

Ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_15 від 13.09.2021 року було накладено арешт на автомобілі «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 (облік Республіки Польща). Крім того, зазначені транспортні засоби були визнані слідчим речовими доказами.
Згідно п.1 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, майно, що зберегло на собі сліди кримінального правопорушення конфіскуються, крім випадків, коли власник не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Автомобіль «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить потерпілій ОСОБА_6 . Враховуючи, що в даному випадку вказаний автомобіль не належить обвинуваченому, і цей транспортний засіб під час ДТП перебував лише у користуванні обвинуваченого, але на законних підставах, тому, на думку суду, арешт з вказаного автомобіля необхідно скасувати і передати його власнику ОСОБА_6 .
Крім того, враховуючи вимоги п.5 ч.9 ст.100 КПК України вважаю за необхідне зняти арешт і на автомобіль «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та залишити його користувачу транспортного засобу потерпілому ОСОБА_16 .

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_16 заявлений цивільний позов про стягнення: матеріальної шкоди з ПрАТ «Страхова Група «ТАС»» у розмірі 34 247 грн. 90 коп.; моральної шкоди з ОСОБА_9 у розмірі 200 000 грн. та процесуальні витрати (витрати на правову допомогу) з ОСОБА_9 у сумі 10 000 грн.

Щодо цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди.
Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленим КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

20.04.2022 року від ПрАТ «Страхова Група «ТАС»» надійшов відзив на позовну заяву, в якій цивільний відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення із страхової компанії матеріальної шкоди, у зв`язку з тим, що ОСОБА_16 взагалі не звертався до ПрАТ «Страхова Група «ТАС»» із заявою про отримання страхового відшкодування у порядку, передбаченому законодавством та не подав жодних документів про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 09.09.2021 року. Відповідно, страховою компанією питання про виплату страхового відшкодування не розглядалося, а отже звернення ОСОБА_16 до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів є безпідставним, оскільки факту порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів з боку ПрАТ «Страхова Група «ТАС»» не було. ОСОБА_16 , на думку страхової компанії, не дотримано передбачений законодавством порядок отримання страхового відшкодування та не надано доказів настання цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована.

Враховуючи, що відповідно до поліса №АР9207054 автомобіль «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ПрАТ «Страхова Група «ТАС»», відповідно до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ»), тому ПрАТ «Страхова Група «ТАС»» є належним цивільним відповідачем у даному кримінальному провадженні.

Визначений Законом «Про ОСЦПВВНТЗ» порядок звернення потерпілого до страхової компанії із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.
Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.
Застосування положень Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.
Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.
Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.
Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.
Потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».
У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика, ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.
Водночас у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. Тобто в цьому разі не звернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.
Отже, для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страхової компанії про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», не є обов`язковим.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №465/4621/16-к (провадження №13-24кс19).
Враховуючи, вказаний висновок, ОСОБА_16 міг звернутися до суду, попереднє не звернувшись до страхової компанії.

Згідно з п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до п.24.1 ст.24 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Дослідивши надані потерпілим документи на підтвердження спричинення йому матеріальної шкоди, суд враховує, що до суми відшкодування не відноситься такі необґрунтовані витрати, а саме:
- сума комісії у розмірі 277 грн. 50 коп. по квитанції 0.0..2 від 13.09.2021 року;
- вартість пакету у розмірі 2,86 грн. по квитанції 95 від 13.09.2021 року;
- вартість пакету у розмірі 1,43 грн. по квитанції від 09.2021 року;
- вартість: лікарського препарату «рінгер» у сумах 65, 77 грн. + 65,77 грн. (відсутнє у призначеннях лікаря), бахіли, вартістю 3 грн., серветки вологі, вартістю 59 грн., пакет, вартістю 2 грн., а всього на суму 195,54 грн. у квитанції №56370 від 09.2021 року;
- вартість лікарського препарату «клацид», у розмірі 317,50 грн., так як цей препарат відсутній у призначеннях лікаря;
- вартість благодійної пожертви у розмірі 800 грн., та як це є добровільним волевиявленням потерпілого.
Таким чином, загальна сума, яка підлягає виплаті потерпілому ОСОБА_16 як відшкодування матеріальної шкоди складає 32 930 грн. 57 коп. (34 247 грн. 90 коп. (сума позову матеріальної шкоди) 1317 грн. 33 коп. (сума необґрунтованих витрат).

Щодо цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди.
Від обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_9 надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілого, враховуючи таке.
Позивачем подано цивiльний позов, до якого додано копії документів, якими нібито підтверджено матеріальні витрати.
Долучені цивільним позивачем копії документів не засвідчено в порядок встановлений ЦПК України, копії документів доданих до позову на обґрунтування вимог, не засвідчено власним підписом та вони не містять зазначення дати посвідчення та інших реквізитів.
Позивач не працював до ДТП, втрат, які б свідчили про причинно-наслідковий зв`язок мiж подією ДТП та наслідками перебування на лікарняному не має, адже по-перше, позивачу не було чого втрачати внаслідок відсутності у нього роботи, а по-друге, він знаходився у лікарні не тривалий час - 11 днiв з 09.09.21 року та був виписаний з лікарні 21.09.21 року. Таким чином втрата працездатності, на яку посилається позивач є необґрунтованою та не доведеною, адже вiдсутнiй обов`язковий причинно-наслідковий зв`язок мiж подією ДТП та наслідками. Згідно виписки із медичної карти хворого: стан на момент виписки задовільний, післяопераційний період без ускладнень, без запалень, набряків, трофічних розладів не виявлено. Більше жодних доказів на обґрунтування моральної шкоди, окрім вказаної виписки до позову не додано. Таким чином не вбачається ані доведеності розміру шкоди, ані її обґрунтування.
Зважаючи на його стан внаслідок ДТП, та отриманих травм і оперативного втручання, він не пам`ятає всіх обставин, однак, він рухався по своїй полосі з дозволеною швидкістю руху, з дотриманням всіх вимог ПДР. Останнє, що він пам`ятає, це те, що його засліпило дальнім світлом автомобіля, після чого він втратив контроль на керуванням. Він ніколи не був винуватцем ДТП, та ніколи не здійснював порушення ПДР з перетину двійної суцільної лінії дорожньої розмітки. Тому, фактично відсутні підстави для стягнення з нього моральної шкоди.

Розглянувши цивільний позов ОСОБА_16 в частині моральної шкоди, суд дійшов до такого.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Вина ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на думку суду, повністю доведена.
Обґрунтовуючи свій цивільний позов, потерпілий ОСОБА_16 вказав, що своїми діями обвинувачений спричинив йому певні моральні страждання, тому що він до дорожньо-транспортної пригоди мав активний спосіб життя, працював (торгував овочами). Після отриманих тілесних ушкоджень, близько місяця він перебував у лікарні. На теперішній час йому навіть важко підніматися на другий поверх. Не може він стрибати, бігати, автомобіль почав керувати лише після 4 місяців лікування. Його робота була пов`язана із необхідністю постійного керування транспортом привезенням товару. Майже на 4-5 місяців він був позбавлений того, щоб ефективно працювати. Крім того, він після ДТП має страх керувати автомобілем та перевозити у ньому свою родину. Також, йому було завдано фізичні страждання через отриманні під час ДТП тілесні ушкодження.
Суд вважає, що вказані обставини не викликають сумнівів. Оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з характеру й обсягу страждань, які виникли внаслідок протиправних дій ОСОБА_17 , зміни нормального ритму життя (відсутність можливості певний час здійснювати трудову діяльність), необхідності певний період часу витрачати на лікування та відновлення здоров`я. Виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України, суд вважає позовні вимоги потерпілого щодо стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково, а саме у сумі 120 000 грн.

Щодо цивільного позову в частині стягнення витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Потерпілий ОСОБА_16 у своєму цивільному позові просив стягнути з обвинуваченого витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Водночас, до суду не було надано жодних документів, підтверджуючих саме такі витрати на правову допомогу, тому в цій частині суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 9 610 грн. 72 коп. за залучення експертів на проведення судових інженерно-транспортних експертиз.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження (довідками про витрати на проведення судових інженерно-транспортних експертиз) тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_9 на цей час не застосований.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Згідно з вимогами ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Скасувати арешти на автомобілі: «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 (облік Республіки Польща), накладені ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2021 року.
Речові докази:
- автомобіль «Шкода Октавія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває на відповідальному зберіганні у обвинуваченого ОСОБА_9 повернути потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- автомобіль «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_2 (облік Республіки Польща), що перебуває на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_4 залишити у останнього.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_16 про стягнення з ОСОБА_9 моральної шкоди у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. і процесуальних витрат у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. та з ПрАТ «Страхова Група «ТАС»» майнової шкоди з у розмірі 34 247 (тридцять чотири тисячі двісті сорок сім) грн. 90 коп. задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь потерпілого ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 32 930 (тридцять дві тисячі дев`ятсот тридцять) грн. 57 коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 9 610 (дев`ять тисяч шістсот десять) грн. 72 коп. за залучення експертів на проведення судових інженерно-транспортних експертиз.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілим та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1