В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000890 від 19.08.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні дітей не має, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

- 26.04.2021 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України, до 1 року обмеження волі.

- 28.10.2021 обвинувальний акт за ч. 2 ст. 309 направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова.

- 24.10.2022 Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 125 КК України, до 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт,

обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , 05 липня 2022 року точний час в ході досудового розслідування не встановлений, перебуваючи за адресою свого проживання АДРЕСА_1 , скориставшись відсутністю мешканців будинку, та відсутністю грошових коштів, побачивши в будинку морозильну камеру «Соrenje FH331W», яка належать його брату ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час у ОСОБА_4 виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, та будучи достеменно обізнаним про введення військового стану починаючи з 05 год. 30 хв.24 лютого 2022 року строк дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб відповідно до Указу Президента № 573/2022 від 12.08.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 (остання редакція від 29.09.2022)

Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 діючи умисно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, викрав морозильну камеру ««Соrenje FH331W», вартістю 2795 гривень 00 копійок, що підтверджено висновком судово - товарознавчої експертизи № СЕ - 19/121-22/11588 - ТВ від 30.09.2022.

Після цього, ОСОБА_4 покинув місце скоєння злочину, звернувши на свою користь викрадене майно, розпорядившись ним на власний розсуд.

В результаті вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 2795 гривень 00 копійок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у скоєному злочину визнав повністю. У скоєному розкаявся, та надав показання аналогічні фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті. З вартістю викраденого майна погоджується. Викраденим розпорядився на власний розсуд. Крадіжку вчинив тому, що у нього не було коштів на існування. Можливості відшкодувати завдані збитки не має.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Цивільний позов не заявляв.

З урахуванням думки учасників судового провадження суд постановив проводити розгляд справи у відсутності належним чином повідомленого представника потерпілого, зважаючи що у його відсутність можливо встановити усі обставини, що підлягають встановленню у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин суд визнає доказаними фактичні обставини справи щодо дати, часу, місця, способу скоєння кримінальних правопорушень, форми умислу, а також інші обставини, визначені ч. 1 ст. 91 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене, в умовах воєнного стану.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами статей 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд при призначенні покарання визначає тяжкість кримінальних правопорушень, враховуючи їх характер, обставини вчинення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак, поведінку особи до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів проти власності. Судом враховується, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку, від вчинення якої настали наслідки у виді завдання матеріальної шкоди потерпілому.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини та щире каяття.

Обтяжуючих обставин відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалюється обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він офіційно не працевлаштований, неодружений, утриманців не має, за місцем проживання на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше засуджений 24.10.2022 Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 125 КК України, до 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт. Крім того, 28.10.2021 до Дзержинського районного суду м. Харкова направлено у відношенні ОСОБА_4 обвинувальний акт за ч.2 ст. 309 КК України, рішення по справі не прийнято.

На думку суду, свідчить про свідоме нехтування обвинуваченим правилами, встановленими в суспільстві в частині охорони права власності та про його стійку антисоціальну спрямованість та вперте небажання стати на шлях виправлення.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.

Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, його відношення до вчиненого, приходить до висновку що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто необхідним і достатнім для можливого виправлення ОСОБА_4 буде призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 24.10.2022 ОСОБА_4 було засуджено Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 125 КК України, до 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.

У цьому кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення 05.07.2022, тобто до постановлення вироку Київським районним судом м. Полтави, що свідчить про існування у ОСОБА_4 на момент винесення вироку невідбутого покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 ст.70 КК України визначено, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку що остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 22.10.2022 , більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

Запобіжний захід, щодо обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати на проведення судово - товарознавчої експертизи Харківського НДЕКЦ МВС України № СЕ - 19/121-22/11588 - ТВ від 30.09.2022 року в сумі - 566 гривень 34 копійки необхідно стягнути з обвинуваченого.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст.7,349,368,370,373,374,394, 615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Київського районного суду м. Полтави від 24.10.2022 у виді 150 годин громадських робіт, більш суворим, призначеним цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили, та приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на проведення судово - товарознавчої експертизи Харківського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-22/11588 - ТВ від 30.09.2022 року в сумі - 566 гривень 34 копійки на користь держави.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_1