Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження№ 1-кп/733/53/23
Єдиний унікальний №733/185/23
Вирок

Іменем України

11 квітня 2023 року м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ічнянського районного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000383 від 07.11.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має двох дітей, працездатного, але офіційно не працюючого , раніше судимого:

09.09.2020 року Ічнянський районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. Ухвалою Ічнянського районного суду від 31 жовтня 2022 року звільнений від відбування покарання, в зв`язку з закінченням іспитового строку,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

07.11.2022 року ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався в м.Ічня по вул. Вокзальній в напрямку вул. Травневої. Рухаючись у вищевказаному напрямку, о 16 год.15 хв. неподалік будинку №28 по вул. Вокзальній, ОСОБА_4 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку при виникненні перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити , негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , яка рухалась в попутному з автомобілем напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої непроникаючої черепно-лицевої травми у формі перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, крововиливів у стовбур головного мозку та під м`яку мозкову оболонку, забійної клаптеподібної рани волосистої частини голови, саден на обличчі, травми кінцівок у вигляді чисельних саден на правій верхній та лівій нижній кінцівках та була госпіталізована до Ічнянської районної лікарні, де від отриманих тілесних ушкоджень померла.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.2.9а (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), п.2.3б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний : бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну), п.12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року , що стало причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідали дійсності. Після аварії з сином потерпілої не спілкувався, збитки не відшкодував, вибачення попросив лише в судовому засіданні .

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин вчиненого правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, суд допитує обвинуваченого, потерпілого та досліджує дані, що характеризують особу обвинуваченого. Судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно інших фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначенні особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено, що в такому випадку ОСОБА_4 буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, враховуючи обставини вчиненого злочину та особу обвинуваченого просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся, на утриманні обвинуваченого перебуває двоє дітей, одне з яких є неповнолітнім та має певні проблеми зі здоров`ям , дружина-інвалід, та мати пенсіонерка, що свідчить про його сталі соціальні зв`язки та обов`язок утримувати таких, відсутність у потерпілого претензій матеріального та морального характеру. З огляду на це вважала наявними підстави для застосування судом положень ст. 69 КК України та просила призначити йому основне покарання нижче від нижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.286-1 КК України, а саме позбавлення волі строком на один рік, що відповідає положенню ст.63 КК України , з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні вказав, що обвинувачений жодної копійки на відшкодування матеріальної та моральної шкоди заплатити не пропонував, але позов він пред`являти не буде, вибачення обвинувачений не просив, жодного разу не телефонував і не просив про зустріч. Також зазначив, що ОСОБА_4 з місця скоєння ДТП зник , його зупинили сторонні особи через кілометр від місця ДТП. Щодо призначення покарання покладається на розсуд суду, але хотів , щоб

ОСОБА_4 поніс таке покарання, щоб іншим було уроком не вчиняти подібних правопорушень.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне кваліфікувати дії ОСОБА_4 за ч.3 ст.286-1КК України, так як він вчинив дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, оскільки його вина доведена в повному обсязі.

Згідно характеризуючих даних ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання,за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, зазначивши про щире каяття у вчиненому.

Проте, щире каяття, яке було зазначено пом`якшуючою обставиною у складеному стосовно ОСОБА_4 обвинувальному акті, припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини й готовності нести кримінальну відповідальність.

На переконання суду, щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винуватим своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

На цьому також наголосив суд касаційної інстанції у справі № 199/6365/19 від 10.03.2021 згідно якого, щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини й готовності нести кримінальну відповідальність. Немає підстав встановлення щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання, у випадку, коли обвинувачений повідомив про своє розкаяння не щиро, озвучивши це лише на словах, не підтверджених жодними діями, як-то висловлення співчуття родині потерпілого, вибачення перед потерпілим, відшкодування заподіяної ним матеріальної чи моральної шкоди, а вину свою визнав таким чином, що підтвердив лише очевидність скоєного ним злочину.

Як зазначає потерпілий ОСОБА_6 , ні обвинувачений ОСОБА_4 , ні його родичі не просили про зустріч і не телефонували. ОСОБА_4 вибачився перед потерпілим тільки в судовому засіданні. Така байдужа поведінка обвинуваченого не свідчить про щирість його каяття. Факт визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання.

Таким чином, поведінка обвинуваченого в сукупності з усіма матеріалами справи, не може розцінюватись судом як щире каяття. Тому суд не застосовує до ОСОБА_4 обставину - щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання.

Щире каяття, про яке ОСОБА_4 заявляв в судовому засіданні є спробою домогтися у такий спосіб пом`якшити покарання за вчинений злочин.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, призначаючи покарання обвинуваченому суд, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його непоправні наслідки у виді загибелі потерпілого, дані про особу обвинуваченого в сукупності, матеріальний та соціальний стан, його ставлення до вчиненого, суд, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне, призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції, визначеної ч. 3 ст.286-1КК України у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння не може знижувати ступінь суспільної небезпеки особи винуватого, який грубо порушив Правила дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та наражаючи на небезпеку оточуючих, в т.ч. і учасників дорожнього руху. Призначення такого покарання буде відповідати характеру скоєного кримінального правопорушення, його суспільній небезпеці, буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним інших злочинів.

Жодна із наведених обвинуваченим та його захистом обставин, як сімейний стан, позитивна характеристика, перебування на утриманні двох дітей, дружини- інваліда третьої групи та матері похилого віку не можуть нівелювати стан алкогольного сп`яніння особи, яка будучи обізнаною про відповідні заборони, допускаючи можливі наслідки все ж сіла за кермо транспортного засобу та керувала ним, піддаючи небезпеці як себе, так і інших осіб.

Підстав для застосування ст.69 КК України суд не вбачає.

З досудової доповіді стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні, вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній, у зв`язку з чим орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства (арешту, обмеження волі або позбавлення волі на певний строк).

Проте, суд не погоджується із вказаним висновком, оскільки, на думку суду, звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Частина 1 статті 75 КК України прямо вказує на неможливість прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10.11.2022, накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на автомобіль ВАЗ -2101, д.н.з. НОМЕР_1 , до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України накладений арешт підлягає скасуванню.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КК України.

Встановлено, що документально підтверджені прокурором витрати у справі становлять 6 040,96 грн., які підлягають стягненню на користь держави з

обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу доцільно залишити у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 349, 373,374, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Призначити ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286-1 КК України, покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, зарахувавши в строк відбуття покарання перебування ОСОБА_4 під вартою з 10.11.2022 року по 05.01.2023 року .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на залучення експерта для проведення експертизи у розмірі 6 040 (шість тисяч сорок гривень) 96 копійок.

Скасувати арешт та повернути речовий доказ автомобіль ВАЗ-2101 , д.н.з. НОМЕР_1 ,1975 року випуску, який згідно з технічним паспортом НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_8 , жителя АДРЕСА_2 , та перебуває у користуванні ОСОБА_4 , знаходиться на майданчику для тимчасового зберігання ТЗ Ічнянського ВПД-1 м.Ічня Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області.

Речовий доказ : велосипед марки «Україна», що знаходиться на майданчику для тимчасового зберігання ТЗ Ічнянського ВПД-1 м.Ічня Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Вирок суду може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1