УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 2610/24603/12

провадження № 51-5672 км 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_4,
суддівОСОБА_5, ОСОБА_6,
за участю: прокурора потерпілого представника потерпілого ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8,
захисникаОСОБА_9,
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи в суді апеляційної інстанції, та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Семенівки Семенівського району Полтавської області, жительки с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області.

Обставини справи та зміст судових рішень

1. Органами досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувалася в тому, що вона в період з 02 вересня 2006 року до 29 липня 2009 року шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_2 в особливо великих розмірах за таких обставин.

2. 01 вересня 2006 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з проханням позичити їй 30 000 євро під приводом розвитку власного бізнесу. Будучи впевненим у добросовісності ОСОБА_1 , впродовж часу з 02 вересня 2006 року до 28 серпня 2008 року під час неодноразових зустрічей потерпілий передав їй 30 000 Євро та 124 900 доларів США.

3. 18 травня 2009 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 ще 2 000 доларів США, а також 29 травня 2009 року - 28 100 доларів США, 04 червня 2009 року - 27 100 доларів США, 09 липня 2009 року - 25 000 доларів США, 29 липня 2009 року - 1 187 доларів США.

4. У оплату боргу ОСОБА_1 пообіцяла передати у власність майновий комплекс, розташований у Чернігівській області, у зв`язку з чим 18 травня 2010 року видала ОСОБА_2 довіреність на право отримання довідкової інформації щодо цього об`єкту та вимагала передачі їй ще 40 000 доларів США. 27 травня 2010 року на підтвердження вартості запропонованого об`єкту ОСОБА_1 відправила на електронну адресу ОСОБА_2 звіт неіснуючого СП ТОВ «Фаворит» про оцінку комплексу нежитлових будівель, а 28 травня 2010 року надала ОСОБА_2 завідомо підроблений експертний висновок ТОВ «Українська експертна група».

5. Всього ОСОБА_1 зловживаючи довірою заволоділа грошима ОСОБА_2 в сумі 1 449 499 грн, що становить особливо великі розміри,

6. Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року ОСОБА_1 виправдано у зв`язку із відсутністю в її діянні складу злочинів, передбачених частиною 4 статті 190, частиною 4 статті 358 КК

7. Київський апеляційний суд ухвалою від 19 жовтня 2021 року залишив вирок без змін.

Вимоги і доводи касаційних скарг

8. У касаційних скаргах прокурор та представник потерпілого на підставі пунктів 1 та 2 частини 1 статті 398 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року) просять скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

9. Скаржники вважають, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимими докази зібрані з 30 жовтня 2010 року по 28 квітня 2011 року на тій підставі, оскільки дізнавач та слідчий Шевченківського РУ ГУ МВС України порушуючи кримінальну справу № 10-24171 не знали та не могли знати про те, що існує постанова Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 11 червня 2010 року про відмову у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 .

10. Також необґрунтовано суд відхилив докази, зібрані у період з 28 квітня 2011 року по 07 березня 2012 року, залишивши поза увагою наявні в матеріалах справи постанови про порушення кримінальної справи за фактом вчинення злочину передбаченого частиною 2 статті 190 КК та постанови від 27 квітня 2011 року про перекваліфікацію злочинних дій на частину 4 статті 190 КК України. Ці рішення не скасовані, тому слідчий мав повноваження проводити слідчі дії.

11. Також сторона обвинувачення посилається на те, що судом проігноровано клопотання про дослідження доказів, які були визнані такими, що зібрані за межами строків досудового слідства.

12. На переконання скаржників суд першої інстанції належно не оцінив показання потерпілого та свідків наданих в судовому засіданні та не мотивував, чому він надав перевагу показанням виправданої.

13. Вважають, що апеляційний суд розглянув справу формально, всупереч вимогам статті 377 КПК 1960 року не надав відповідей на конкретні доводи апеляційних скарг сторони обвинувачення та потерпілого.

Позиції учасників касаційного розгляду

14. У судовому засіданні прокурор підтримав касаційні скарги сторони обвинувачення та потерпілого частково, просив направити справу на новий апеляційний розгляд.

15. Представник потерпілого підтримав свої та прокурора касаційні вимоги.

16. Захисник заперечив проти задоволення касаційних скарг, вважаючи судові рішення законними й обґрунтованими.

17. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. Засуджена повідомила Суду про можливість здійснення касаційного розгляду без її участі.

Оцінка Суду

18. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали кримінальної справи та доводи в касаційних скаргах, Суд дійшов висновку, що скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

19. Відповідно до вимог статті 395 КПК 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

20. Згідно з положеннями частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, і на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

21. Виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину (частина 4 статті 327 КПК 1960 року).

22. Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався.

23. Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції в процесі розгляду справи, забезпечивши змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів відповідно до частини 5 статті 16-1 КПК 1960 року, ретельно перевірив надані сторонами докази, навів їх детальний аналіз і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

24. У вироку детально викладені підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

25. Суд дійсно визнав не допустимими низку доказів.

26. Зокрема, суд встановив, що 11 червня 2010 року дізнавачем Печерського РУ ГУ МВС у місті Києві відмовлено в порушенні кримінальної справи за статтею 190 КК за заявою ОСОБА_2 про заволодіння ОСОБА_3 його коштами шахрайським шляхом. Ця постанова була скасована 23 червня 2011 року заступником прокурора Печерського району міста Києва.

27. Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 6 КПК 1960 року, кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю у випадку, якщо про відмову в порушенні кримінальної справи по тому ж факту є нескасована постанова органу дізнання або слідчого, прокурора.

28. На цій підставі суд визнав недопустимими докази отримані в ході досудового розслідування Шевченківським РУ ГУ МВС в м. Києві в період з 30 жовтня 2010 року, коли було порушено кримінальну справу за частиною 2 статті 190 КК відносно невстановленої особи, яка шахрайським шляхом заволоділа грошима ОСОБА_2 , з подальшою перекваліфікацією на частину 4 цієї статті та порушенням 28 квітня 2011 року кримінальної справи щодо ОСОБА_3 і до 23 червня 2011 року, коли була скасована постанова від 11 червня 2010 року за тим же обвинуваченням.

29. На тих же підставах суд визнав недопустимими докази здобуті слідчими з 28 квітня 2011 року в рамках кримінальної справи порушеної Шевченківським відділом поліції щодо ОСОБА_3 по 28 серпня 2011 року, коли ухвала суду від 01 серпня 2011 року, якою було скасовано згадану постанову про порушення справи щодо неї, набрала законної сили.

30. З таким правозастосуванням погодився і апеляційний суд.

31. Доводи прокурора про те, що слідчий Шевченківського РУ ГУ МВС України порушуючи кримінальну справу, не міг знати про те, що існує постанова Печерського РУ ГУ МВС від 11 червня 2010 року про відмову у порушенні кримінальної справи за тим же фактом були визнані необґрунтованими, оскільки закон не містить винятків щодо застосування пункту 11 частини 1 статті 6 КПК 1960 року.

32. Суд не вбачає підстав в інший спосіб тлумачити положення зазначеної норми, а тому відхиляє заперечення в касаційних скаргах щодо істотного порушення кримінально-процесуального закону в частині визнання цих доказів допустимими.

33. Як видно з матеріалів справи 07 березня 2012 року слідчим Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві було повторно порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за частиною 4 статті 190 КК та частиною 4 статті 358 КК. В цей же день без проведення будь-яких слідчих дій ОСОБА_1 було оголошено про закінчення досудового слідства.

34. Крім того, Суд зазначає, що виключення судом як недопустимих показань потерпілого і свідків та очних ставок жодним чином не позначилося на можливостях сторони обвинувачення обстоювати свою позицію в суді, оскільки ці особи допитувалися під час судового розгляду і сторона обвинувачення мала можливості піддати їх перехресному допиту.

35. Також Суд зазначає, що висновок суду першої інстанції про невинуватість ОСОБА_1 ґрунтувався головним чином на тому, що стороною обвинувачення не доведено шахрайського способу заволодіння грошима потерпілого, а також наявності в її діях обов`язкових ознак використання підробленого документу. В касаційній скарзі не зазначено, яким чином докази, визнані недопустимими, могли вплинути на можливість доведення цих обставин.

36. Стосовно показань потерпілого та свідків, наданих в судовому засіданні Суд зазначає, що у касаційних скаргах не наведено будь-яких переконливих аргументів, що їх допит було проведено з порушенням процесуального закону. Ці доводи стосуються оцінки достовірності показань.

37. Суд нагадує, що відповідно до статті 433 КПК вирішення питання достовірності доказів і їх достатності для встановлення факту, на доведення якого вони надані, є перш за все задачею судів попередніх інстанцій. Сама собою незгода сторони кримінального провадження з оцінкою судами попередніх інстанцій доказів не є свідченням порушення ними кримінального процесуального закону.

38. Апеляційний суд, обґрунтовано залишив вирок без зміни, зазначивши в ухвалі детальні підстави свого рішення, а стосовно доводів апеляцій прокурора, та представника потерпілого, що за змістом аналогічні доводам у їх касаційних скаргах, наведено переконливі мотиви їх спростування. Суд не вбачає підстав ставити під сумнів ці висновки апеляційного суду. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 377 КПК 1960 року.

39. Істотних порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального закону, які є безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та представника потерпілого - без задоволення.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6