ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1188/22
провадження № 1-кп/691/216/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 рокум. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області кримінальне провадження № 0000239 відомості внесені 01.12.2022 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області, м. Маріуполь, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, українця, громадянина України, з професійно - технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимий 13 травня 2021 року Городищенським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 (двісті сорока) годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 389 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 засуджений вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 13 травня 2021 року за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

13 травня 2021 року секретарем судового засідання ОСОБА_5 в засудженого ОСОБА_4 відібрано підписку під особистий підпис про ознайомлення його з порядком та правилами відбування покарання у виді громадських робіт.

03 серпня 2022 року засудженого ОСОБА_4 письмово було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, а також попереджено про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 389 ч. 2 КК України у разі його ухилення від відбування громадських робіт. У той же день, ОСОБА_4 було ознайомлено з вимогами ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу, тобто про те, що засуджені до покарання у виді громадських робіт зобов`язані додержуватися встановлених відповідно до законодавства порядку і умов відбування покарання; сумлінно ставитись до праці, працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації.

Цього ж дня, 03 серпня 2022 року, фахівцем Черкаського районного сектору № 1 філії Державної установи "Центр пробації" в Черкаській області Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України ОСОБА_6 засудженому ОСОБА_4 під підпис видано направлення до Городищенської міської ради Черкаського району Черкаської області, згідно якого він з 04 серпня 2022 року повинен приступити до відбуття покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.

10 серпня 2022 року, засудженого ОСОБА_4 під підпис ознайомлено із розпорядженням виконавчого комітету Городищенської міської ради № 98 від 10 серпня 2022 року "Про початок виконання громадських робіт" у якому визначено перелік об`єктів та вид робіт на яких засуджений буде виконувати громадські роботи, встановлено робочий час засудженому для відбування кримінального покарання у вигляді громадських робіт.

Проте, ОСОБА_4 з метою ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, систематично не з`являвся без поважних на те причин для відбування покарання до визначеного розпорядженням виконавчого комітету Городищенської міської ради № 98 від 10 серпня 2022 року "Про початок виконання громадських робіт" місця відбування покарання та відповідно до Графіку виходу на роботу особи, до якої застосовано кримінальне покарання у вигляді громадських робіт, у серпні 2022 року, у вересні 2022 року та у жовтні 2022 року, за місцем свого проживання був відсутній, на телефонні дзвінки не відповідав, а також 24 травня 2022 року за матеріалами Черкаського районного сектору № 1 філії Державної установи "Центр пробації" в Черкаській області Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України був оголошений в розшук у зв`язку із неявками до Черкаського районного сектору № 1 філії Державної установи "Центр пробації" в Черкаській області Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України.

Із 240 годин громадських робіт, ОСОБА_4 відбув лише у серпні 2022 року 92 години, у вересні 2022 року 28 годин, в жовтні 2022 року 40 годин, протягом листопада 2022 року ОСОБА_4 не відбуто жодної години покарання у виді громадських робіт, а всього у ОСОБА_4 залишилися невідбутими 148 громадських робіт, що свідчить про ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 389 КК України - ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що дійсно покарання відбув не повністю, а саме з листопада 2022 року не відбув 148 годин громадських робіт, на відпрацювання годин громадських робіт не прибував без поважних причин, були обставини, не міг добраться до роботи, не було в чому піти, почалися дощі, холод. Коли була погода то приходив. Ні міську раду, ні орган пробації, не повідомляв про дані обставини. Шкодує, що не відбув покарання призначене судом. Повідомляє, що з кінця листопада 2022 року є особою без постійного місця проживання, будинок в якому прописаний та проживав згорів. На даний час перебуває то в одних, то в інших знайомих. Кається у скоєному, та готовий відповідати.

Судом зясовано, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст фактичних обставин предявленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України. Було розяснено, що у такому випадку сторони кримінального провадження, в тому числі обвинувачений, будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини вчиненого (кримінального проступку) в апеляційному порядку.

Прокурор вважає, з огляду на те, що обвинувачений вину визнав, готовий давати показання, не заперечує щодо спрощеного порядку дослідження доказів, можливо здійснити судовий розгляд кримінального провадження з урахуванням ч. 3 ст. 349 КПК України.

За даних обставин, враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачений правильно зрозумів зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, розяснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку частини 3 статті 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченого, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

При цьому суд враховує позицію, висловлену у постанові ККС ВС від 16 вересня 2021 у справі № 185/4698/20, що обєктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, є правосуддя в частині встановленого порядку виконання вироків суду. Обєктивна сторона полягає в ухиленні від відбування громадських або виправних робіт.

Ухилення від відбування громадських робіт це невиконання особою, яка засуджена до цього виду покарання, обовязку у вільний від роботи чи навчання час безоплатно виконувати суспільно корисні роботи, вид яких визначено органами місцевого самоврядування, протягом строку, вказаного у вироку суду.

Ухилення у цьому випадку може полягати у незявленні для виконання таких робіт, у безпосередній відмові виконувати визначену для засудженого роботу тощо. Вказане кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту вчинення зазначених у ст. 389 КК України діянь. Субєкт спеціальний, ним може бути тільки особа, засуджена до відповідних видів покарань. Субєктивна сторона характеризується прямим умислом.

Тобто, виходячи з диспозиції ч. 2 ст. 389 КК України, це кримінальне правопорушення не містить у собі як обовязкову ознаку суспільно небезпечні наслідки, та вважається закінченим з моменту вчинення зазначених у цій статті дій, тобто має формальний склад.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого його проступку ґрунтується на наданих у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого, що є послідовними, логічними, не містять суперечностей, і тому не викликають сумніву щодо їх правдивості, з урахуванням досліджених матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, доведена.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, з суворим дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, задля виправлення, перевиховання та соціальної реабілітації, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_4 ..

В даній справі, суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 при виборі останньому заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як розяснено у пункті 1 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобовязані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно пункту 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені статті 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 389 КК України, відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком.

Обставинами, які помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до пункту 1 статті 66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до статті 67 КК України, не встановлено.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 суд бере до уваги, що за інформацією КНП "Городищенського медичного об`єднання Городищенської міської ради" від 02.12.2022 року № 01-03-06/1376, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався, до лікаря-нарколога, звертався, за місцем проживання характеризується посередньо, з сусідами не конфліктує, а також дані про судимість (раніше судимий).

При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено в межах санкції частини 2 статті 389 КК України у виді обмеження волі, оскільки виключно такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24 жовтня 2003 року покарання призначається за сукупністю вироків (стаття 71 КК), коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення до повного відбуття покарання, призначеного вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 13.05.2021 року, справа № 691/1236/20, у виді 240 годин громадських робіт, суд при призначенні остаточного покарання обвинуваченому застосовує положення частини 1 статті 71 КК України, визначивши покарання за сукупністю вироків, та до призначеного покарання за даним вироком частково приєднує невідбуте покарання за поставленим вироком від 13.05.2021 року за правилами складення покарань, за правилами, що передбачені статтею 72 КК України, відповідно до яких одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

При цьому вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, буде цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Запобіжний захід не обирався. Клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 389 КК України, ст. ст. 349 ч. 3, 369 - 371, 373 - 374, 376, 381, 392, 393, 394 ч.2, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

ОСОБА_4 , на підставі частини 1 статті 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 13.05.2021 року, а саме 148 годин громадських робіт, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 72 КК України, становить 18 днів, та призначити остаточне покарання у виді 1 (один) рік 18 (вісімнадцять) днів обмеження волі.

Строк відбування призначеного покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного виконання даного вироку.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Судове рішення, може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно частини 6 статті 376 КПК України, копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1