КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/7164/22 Провадження №11-кп/824/462/2023Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001115, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

По справі вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він вчинив розпусні дії щодо малолітньої особи.

Так, ОСОБА_7 03 червня 2022 року приблизно о 15.50 год., перебуваючи в громадському транспорті, а саме в трамваї № 28, який рухався за маршрутом вулиця Милославська в напрямку станції метро «Чернігівська» в місті Києві, побачив малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів у вказаному трамваї.

ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розпусних дій щодо малолітнього ОСОБА_10 , з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи його малолітній вік, природну вікову незрілість, сів поруч із потерпілим. В подальшому обвинувачений вчинив фізичне розбещення малолітнього ОСОБА_10 , а саме засунув свою ліву руку під шорти та нижню білизну останнього, та почав доторкатись і гладити своєю рукою статевий орган малолітнього ОСОБА_10 , тим самим задовольняючи свою статеву пристрасть, посягаючи при цьому на нормальний моральний та фізичний розвиток малолітнього ОСОБА_10 , негативно впливаючи на його психіку.

Задовольнивши свою статеву потребу в такий спосіб та реалізувавши свій злочинний умисел, ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину, вийшовши з трамваю на зупинці «Соцзабезпечення» по вулиці Миколи Закревського в місті Києві.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчиненого злочину та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування судом кримінального закону.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що всупереч ст.ст.20, 93, 94 КК України та роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», судом першої інстанції необґрунтовано залишено поза увагою наявний в матеріалах справи висновок судово-психіатричної експертизи №295 від 19.07.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_7 за своїм психічним розладом (розлад сексуальної переваги у вигляді Педофілії) представляє соціальну небезпеку для малолітніх осіб та потребує примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку.

Звертає увагу суду, що не застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 відповідних примусових заходів, з урахуванням його психічного розладу, може призвести до продовження вчинення останнім злочинів, пов`язаних із сексуальним насильством відносно малолітніх та неповнолітніх осіб.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.156 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

На підставі ст.ст.20, 93, 94 КК України застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання, яка надається медичною службою кримінально-виконавчих установ.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, за згодою учасників судового провадження у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу винного.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини злочину та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.156 КК України учасниками судового провадження не оскаржуються та не оспорюються, а тому, у відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.156 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, є пенсіонером, його стан здоров`я, наявність обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а тому обґрунтовано та на законних підставах визначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.156 КК України.

Колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_7 покаранням, яке за своїм видом та розміром відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного.

Призначене судом першої інстанції покарання як стороною обвинувачення, так і стороною захисту не оскаржується та не оспорюється.

В той же час слушними є доводи апеляції прокурора про те, що суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність через незастосування до обвинуваченого примусових заходів медичного характеру.

За приписами статті 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК ( 2341-14 ), - висновку судово-медичної експертизи.

Пунктом 6 Постанови визначено, що суди, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши

під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої

осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї

психічного розладу потребує застосування примусових заходів

медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при

призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан

як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням

примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної

психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

Із дослідженого в судів апеляційної інстанції висновку судово-психіатричного експерта №295 від 19.07.2022 року встановлено, що ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до кримінального правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється, виявляв ознаки психічних розладів: органічного ураження головного мозку судинного генезу з легким когнітивним зниженням та емоційно-вольовими порушеннями (МКХ-10: F 06.7); розлад сексуальної переваги у вигляді Педофілії (МКХ-10: F 65.4).

У період вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На теперішній час, внаслідок судово-слідчої ситуації, що склалась, у ОСОБА_7 розвилась депресивна реакція як розлад адаптації (МКХ-10: F 43.2). За своїм психічним станом потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку.

ОСОБА_7 за своїм психічним розладом представляє соціальну небезпеку для малолітніх осіб.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинений злочин, суд першої інстанції всупереч вимогам статтей 20, 93, 94 КК України не застосував щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону, який підлягає застосуванню.

У відповідності до ч.1 ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування вироку з ухваленням нового.

З цих підстав апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 в частині незастосування до нього примусових заходів медичного характеру, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 по ч.2 ст.156 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

На підставі ст.ст.20, 93, 94 КК України застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, протягом трьох місяців з дня отримання копії вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору в день його проголошення.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4