Справа № 522/1966/21
Провадження по справі № 1-кп/522/852/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 в об`єднаному провадженні №522/1966/21 обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0003357 від 06.12.2020 року та №0000021 від 12.07.2020 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка, Донецької області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 16.06.2014 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, звільнений 11.02.2019 року по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тирасполь, Молдова, громадянина Молдови, який має неповну середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувають обвинувальні акти в об`єднаних кримінальних провадженнях №0003357 від 06.12.2020 року та №0000021 від 12.07.2020 року стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, та ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2022 року обвинуваченому ОСОБА_3 був призначений захисник адвокат ОСОБА_6 , на окрему процесуальну дію.

Від прокурора ОСОБА_5 надійшли клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , заперечували проти клопотання прокурора, просили змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід. Захисник вказав на необґрунтованість прокурором ризиків та тривалість перебування обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , заперечували проти клопотання прокурора, просили змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі. Захисник обвинуваченого вказав на необґрунтованість ризиків вказаних прокурором та на тривалість перебування обвинуваченого під вартою.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та подані клопотання, суд доходить таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Також слід враховувати, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2022 року були задоволені клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Враховуючи, що судом ще не завершилось дослідження матеріалів провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутих обвинувачень у вчиненні інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень.

При цьому, не вдаючись до оцінки доказів, у відповідності до положень ст. 23 та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому суд вбачає реальним існування заявлених прокурором ризиків, які на даний час не зменшились та продовжують існувати, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування стосовно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, ніж раніше обрані.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 , на даній стадії судового провадження обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у приміщення, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого заперечував проти клопотання прокурора та просив обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід.

Вирішуючи питання про продовження стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином Молдови, зареєстрований в АДРЕСА_5 , до затримання тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий, не працевлаштований, не одружений, осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього достатньо міцних соціальних зв`язків.

Згідно рішень ЄСПЛ у справі «Бегчіев проти Молдови» ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа «Ньюмейстер проти Австрії» ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; «Гаріцкі проти Польщі», «Храіді проти Німеччини», «Іліжков проти Болгарії» серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.

З огляду на зазначене та з урахуванням тривалості його тримання під вартою з 08 грудня 2020 року, а також враховуючи особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, суд приходить до висновку, що станом на теперішній час зі сплином часу суттєво зменшився ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, а саме: можливе ухилення та переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , судом було враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції» «попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Проте, суд приймає до уваги наявність ризику можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на потерпілу, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи характер вчиненого злочину, в якому він обвинувачується, та той факт, що потерпіла є єдиною особою, яка прямо вказує на обвинувачених як на осіб, які вчинили стосовно неї напад, яка ще судом не допитана.

Суд вважає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливе вчинення ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень доведений, оскільки останній офіційно не працює.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Водночас, згідно ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави у кримінальному провадженні є правом суду, а не обов`язком.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що на даний час ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зі сплином часу зменшився, у зв`язку з чим суд вважає за можливе визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 3 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У своєму рішенні у справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ відзначив, що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції (право на свободу) покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.

Суд, виходячи з практики ЄСПЛ, враховуючи майновий стан обвинуваченого та те, що він є раніше не судимий та на даний час ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зі сплином часу зменшився, вважає за можливе визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який буде достатнім та зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у даному кримінальному провадженні, та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, дотримуючись завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, суд враховує необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами суспільства та держави та забезпечення охоронюваних прав та свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, при цьому визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на даній стадії судового розгляду, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що у сукупності дає достатні підстави вважати, що на даній стадії судового розгляду застосування більш м`якого запобіжного ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти можливим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 на даній стадії судового провадження обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у приміщення, вчинений за попередньою змовою групою осіб; а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вирішуючи питання про продовження стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу за клопотанням прокурора, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, зареєстрований в АДРЕСА_6 , до затримання фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, та вказує на те, що останній може залишити територію м. Одеси.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого заперечував проти клопотання прокурора та просив обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, однак доказів на підтвердження того, де буде проживати обвинувачений, не надав.

Суд приймає до уваги вказані захисником обвинуваченого доводи, однак зазначає, що враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, а також тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , за один з яких передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна, тому на думку суду продовжує існувати ризик того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд приймає до уваги наявність ризику можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на потерпілу, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи насильницький характер вчиненого злочину, в якому останній обвинувачується, та той факт, що потерпіла є єдиною особою, яка прямо вказує на підозрюваних, як на осіб, які вчинили стосовно неї напад, яка судом ще не допитана.

Суд вважає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливе вчинення ОСОБА_3 інших кримінальних правопорушень доведений, оскільки останній не працює та стороною захисту не надано жодних даних про наявність у нього будь-якого джерела доходу. Крім того, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, що характеризує його особу як таку, що має стійку схильність до вчинення злочинів, та він обвинувачується у вчиненні декількох злочинів.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за можливе задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Приймаючи до уваги наведене, суд доходить висновку про неможливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що поведінку обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зможе забезпечити лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти зазначеним у клопотанні прокурора ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , даних щодо особи обвинуваченого, який є раніше не судимий, тривалості його тримання під вартою, а також враховуючи, що станом на теперішній час зі сплином часу суттєво зменшився ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість часткового задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому визначити йому розмір застави, який здатний запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням тяжкості злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_3 , даних щодо особи обвинуваченого, суд доходить висновку про можливість задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який здатний запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Керуючись ст. 110, 132, 176, 177, 178, 182, 183, 194, 331, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, а саме у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень 00 (нуль) копійок, строком на 60 (шістдесят) днів.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за обвинуваченого; провадження по справі № 1-кп/522/852/22.

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 (шістдесят) днів обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до суду в розумні строки;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду, без поважних причин не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали про продовження запобіжних заходів становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту постановлення ухвали суду, тобто з 15.12.2022 року, який діє до 12.02.2023 року включно.

Ухвала суду щодо продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити ДУ «ОСІ».

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду з моменту її оголошення, а обвинуваченими, які утримуються під вартою, з моменту вручення її копії.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси ОСОБА_7 ОСОБА_8