Справа № 352/1738/19
Провадження № 1-кп/352/23/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

потерпілої ОСОБА_3

представника потерпілих ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

секретаря ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000234 від 17.06.2019, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноград Коломийського району Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, працює бетонником у БК «Цитадель П», одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

у с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив убивство через необережність.

Злочин скоєно за таких обставин.

16 червня 2019 року в період часу з 14:00 год до 16:00 год обвинувачений з компанією своїх рідних та знайомих, а саме: дружиною ОСОБА_8 , рідним братом дружини ОСОБА_9 та його дружиною ОСОБА_10 , а також знайомими ОСОБА_11 та його дівчиною ОСОБА_12 , перебували на застіллі в приміщенні житлового будинку за місцем постійного проживання обвинуваченого на АДРЕСА_2 , де вживали алкогольні напої, без будь-яких конфліктних ситуацій між собою.

У подальшому цього ж дня близько 17:00 год обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою продовження відпочинку на природі разом із вказаними вище особами за попередньою домовленістю прибули на берег ріки Дністер до урочища «Копанка», розташованого в с. Стриганці Тисменицького району Івано-Франківської області.

Близько 17:30 год, перебуваючи на березі ріки Дністер в урочищі «Копанка», ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не вміли плавати, зайшли у воду на глибину, при якій рівень води для ОСОБА_11 був на рівні нижньої третини грудної клітки, а для ОСОБА_12 - на рівні верхньої третини грудної клітки, де перебували, тримаючись за руки та спілкуючись.

У цей час обвинувачений вирішив підплисти до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , щоб пожартувати над ними, без мети позбавити останніх життя. Підпливши до останніх, обвинувачений сказав їм, що навчить їх плавати, та, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, незважаючи на об`єктивні обставини у вигляді відсутності людей поблизу, швидкості течії, повноводності, глибини та заглиблень ріки Дністер, достовірно знаючи те, що потерпілий ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не володіють навичками плавання та перебувають у небезпечному для життя середовищі - воді, усвідомлюючи наявність такої небезпеки, застосовуючи фізичні зусилля, руками раптово штовхнув ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на глибину в ріці, не бажаючи при цьому настання їхньої смерті.

При цьому обвинувачений, враховуючи свій вік, фізичний стан, життєвий досвід, вміння та навички поводження у воді, легковажно розраховував на відвернення суспільно небезпечних наслідків, зокрема, що він сам зможе при необхідності надати допомогу ОСОБА_11 та його дівчині ОСОБА_12 .

Від поштовху обвинуваченого потерпілий ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не очікуючи таких раптових дій з боку обвинуваченого, не володіючи навиками плавання та перебуваючи в небезпечному для життя середовищі - воді, не маючи запасу повітря в дихальних шляхах та легенях, почали тонути та захлинатися від блокування дихальних шляхів водою.

Побачивши, що ОСОБА_12 тоне, ОСОБА_9 , який перебував неподалік, застосував фізичні зусилля, допомігши їй виплисти з небезпечної глибини ріки Дністер та вийти на безпечне місце, і таким чином урятував їй життя.

У той же час обвинувачений намагався надати допомогу ОСОБА_11 , однак, через повноводність та глибину ріки Дністер йому не вдалося це зробити.

Злочинні дії обвинуваченого призвели до того, що потерпілий ОСОБА_11 , не володіючи в достатньому обсязі навичками плавання та перебуваючи в небезпечному для життя середовищі - воді, на глибині, почав тонути та захлинатися водою, що призвело до механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів і отворів водою при утопленні, що в свою чергу спричинило смерть потерпілого, а тому необережні дії обвинуваченого перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із смертю ОСОБА_11 .

Обвинувачений у судовому засіданні не визнав своєї вини у вчиненні злочину та пояснив, що дійсно 16 червня 2019 р. на «зелені свята» після гостини, що відбулась у нього вдома, де всі вживали алкоголь, після 16 год вся їхня компанія, а саме: він, його дружина ОСОБА_13 , брат дружини ОСОБА_14 зі своєю дружиною ОСОБА_15 , їхні діти, його знайомий ОСОБА_16 з дівчиною ОСОБА_17 , на мотоблоці з причепом поїхали відпочивати на річку Дністер; зупинились для відпочинку в урочищі «Копанка», що в с. Стриганці Тисменицького району. Якщо дивитись з берега, в ріці він був праворуч, де стрибав у воду з острівця, що знаходиться за 6-7 м від берега; ліворуч від нього був ОСОБА_14 , ще лівіше на малій воді - його дружина і дружина ОСОБА_18 з дітьми. ОСОБА_16 з ОСОБА_19 перебували у воді по груди ближче до середини ріки. Коли почувся плескіт води і крик, він побачив, що ОСОБА_20 і ОСОБА_19 почали топитись, побачив, як ОСОБА_14 поплив до них; він, обвинувачений, перший підплив до потерпілого і почав його рятувати. ОСОБА_14 виштовхав з води ОСОБА_19 , яка була ближче до берега, і підплив до нього, вони обидва витягли ОСОБА_21 з води на берег і почали надавати йому першу допомогу. Обвинувачений категорично заперечив, що підпливав до потерпілого і ОСОБА_22 та штовхав їх у воду. Пояснив, що визнавальні показання на досудовому слідстві надавав у присутності захисника, при цьому слідчий тиснув на нього, щоб він підтвердив, що штовхнув потерпілого, бо так буде краще для нього, а захисник підтакував слідчому, тому він на стадії судового розгляду змінив захисника. Підтвердив, що його показання на досудовому слідстві були неправдивими. Просив його виправдати.

Вина обвинуваченого у вчиненні вбивства через необережність, незважаючи на заперечення ним своєї вини, доводиться сукупністю таких доказів:

- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_23 про те, що про трагедію йому стало відомо лише вечором 16 червня 2019 р., це було свято «трійці»; у той день обвинувачений прийшов до них додому в 11 год та запросив сина з його дівчиною ОСОБА_17 до себе додому на гостину, казав, що мають продовжити святкування на ріці, на що син заперечував, він з ОСОБА_19 не збирався їхати на Дністер; обвинувачений після трагедії звертався до них, батьків, лише з претензіями, вибачення не просив, жодної компенсації не надав; приходила також теща обвинуваченого з претензіями. Пояснив, що його син ОСОБА_20 був рибаком, тримався на воді та не зовсім добре плавав біля берега, де неглибоко, не плавав на глибині, на течії; ОСОБА_24 взагалі не вміла плавати;

- показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_3 про те, що 16 червня 2019 р. у свято «трійці» обвинувачений прийшов до них додому та запросив сина з його дівчиною ОСОБА_17 до себе додому на гостину, казав, що мають продовжити святкування на ріці; вона заперечувала, щоб вони їхали на ріку; ОСОБА_20 запевнив її, що не збирається з ОСОБА_19 на ОСОБА_25 , але вони все таки поїхали разом з усією компанією на ріку; їй відомо, що ОСОБА_20 загинув через дії ОСОБА_26 , який штовхнув у воді сина та його дівчину; вказаний факт підтверджували всі присутні на ріці очевидці, зокрема, ОСОБА_24 ; очевидці підтверджували, що ОСОБА_27 втопив ОСОБА_20 , говорили, що дружина ОСОБА_26 кричала на нього: «Подивись, що ти наробив!»; після трагедії обвинувачений підходив до них з поясненням, що він лише хотів пожартувати;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що 16 червня 2019 р. на «зелені свята» обвинувачений запросив ОСОБА_21 та її до себе в гості, застілля відбувалось у будинку, де живе ОСОБА_27 ; всі присутні почали просити ОСОБА_20 та її їхати на Дністер, вони спочатку відмовлялись, а потім погодилися; так як вона не мала відповідного одягу, дружина обвинуваченого ОСОБА_28 дала їй шорти, футболку та шльопанці, вона переодягнулась, купатись не планувала; на Дністер їх відвіз ОСОБА_27 на мотоблоці з причепом; коли приїхали, речі поклали в причіп та пішли до ріки; спочатку ОСОБА_20 , потім вона зайшли в ріку по пояс, там разом стояли, розмовляли, а через деякий час вийшли разом на берег; у цей час ОСОБА_27 і ОСОБА_14 пірнали у воді; після цього ОСОБА_16 і вона, тримаючись за руки, зайшли в ріку трошки глибше, де їй вода була по шию, а ОСОБА_20 по груди, трималися за руки, стояли обличчям один до одного, також ОСОБА_16 її припіднімав вверх над водою, вона могла підстрибнути у воді; перебували у воді десь до 10 хвилин; коли хотіли вже виходити, до них несподівано з лівої сторони від берега підійшов ОСОБА_27 , все відбувалось дуже швидко і різко; він їх двох сильно штовхнув у воду, перед тим промовивши: «Зараз я вас навчу плавати», він одночасно штовхнув її і ОСОБА_20 , її однією рукою, а ОСОБА_20 другою рукою; вона і ОСОБА_20 почали топитись, вона зовсім не вміє плавати; вона закрила очі, відчувала, що ніби поруч хтось є, думала схопитись, але не змогла; у момент, коли залишилась сама, нікого не відчувала поруч, просто рефлекторно розмахувала руками, кілька разів виринала на поверхню, де робила короткі вдихи повітря, хотіла кричати, що топиться, але не встигала, і знову йшла під воду; тоді її за руку схопив ОСОБА_14 , який витягнув її на поверхню води і підвів ближче до берега, де вона, відчувши під ногами дно, виплюнула воду і почала оглядатись та питати, де ОСОБА_20 , так як не побачила його; ОСОБА_27 у цей час стояв приблизно на тому ж місці, де він їх штовхнув у воду, він нічого не робив, не рятував ОСОБА_20 ; лише, коли до нього підійшов ОСОБА_29 , вони разом почали шукати ОСОБА_30 ; вона почала сильно кричати, кричала людям, щоб викликали швидку, потім сама побігла до причепа по телефон, випадково набрала 102 в поліцію, повідомила про подію, потім швидко вибила і набрала 103, викликавши швидку; в цей час побачила, що ОСОБА_31 і ОСОБА_29 знайшли ОСОБА_20 , який то виринав, то занурювався у воду, і почали витягувати його на берег, але це відбувалось вже набагато дальше від місця, де ОСОБА_31 їх штовхнув і де вони почали топитись; коли ОСОБА_20 витягнули на берег і розвернули, у нього були сині губи; ОСОБА_31 ліг на березі, напевно, наковтався води, його дружина ОСОБА_28 в цей час кричала: «Вставай, це ти все наробив!»; вона, ОСОБА_32 , почала робити ОСОБА_33 штучне дихання, тиснула на груди, їй допомагали інші присутні, зокрема, ОСОБА_14 робив штучне дихання і масаж серця; потім приїхали рятувальники, також робили масаж серця, ОСОБА_31 кричав на них, чому вони так пізно приїхали, а ОСОБА_28 знову сказала йому: «Мовчи, це ти все винен!»; потім приїхала швидка, робили масаж серця, вкололи у вену три ампули адреналіну, однак, це нічого не дало, лікарі констатували смерть ОСОБА_21 ; коли приїхав його молодший брат ОСОБА_34 , ОСОБА_31 пояснював йому, що, може, він їх штовхнув, може, він їх зачепив; через деякий час ОСОБА_31 підійшов до неї і запитав: «Ти віриш, що я не спеціально?». Свідок підтвердила, що обвинувачений знав, що ОСОБА_16 не вміє плавати, також, що вона не вміє плавати; що дно у них під ногами було кам`янисте, трошки похиле, не слизьке, тому вони не могли посковзнутись, а там, де вони були у воді, течії не було;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_35 про те, що у червні 2019 р. поступило повідомлення, що втопилася людина, на виклик поїхала рятувальна команда в складі свідка, ОСОБА_36 і ОСОБА_37 ; на місці події побачив потерпілого, який лежав на березі за кілька метрів від води, якому двоє чоловіків робили масаж серця і штучне дихання; вони (рятувальники) також надавали потерпілому, який був без ознак життя, домедичну допомогу до приїзду швидкої; там була тяжка обстановка; обвинувачений звинувачував їх, що вони приїхали запізно; чув, як одна із жінок, які там були, сказала: «Що ти до них причепився, ти сам винен»; свідок підтвердив, що чув обвинувачення в сторону цього чоловіка;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_38 про те, що в червні 2019 р. у свято згідно повідомлення їх рятувальна команда приїхала на р. Дністер в с. Стриганці, де на березі лежав потерпілий; почали надавати йому допомогу (робили непрямий масаж серця, штучне дихання); одна із жінок, темноволоса низького росту, плакала і говорила до обвинуваченого: «Нащо ти це зробив, нащо ти це зробив?»; цей чоловік - обвинувачений накинувся на них із нецензурною лайкою, чому вони пізно приїхали;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_39 про те, що коли обвинувачений висловлював претензії їх рятувальній команді, чому вони так довго їхали, вища жінка сказала йому: «Ти в цьому винен, чого ти причепився до хлопців?»; чув, як жінка, яка плакала, молилась, казала, що обвинувачений їх підкинув у воді чи щось подібне;

- даними протоколу огляду місця події від 16.06.2019 та фототаблиці до нього, згідно якого оглянуто берегову лінію ріки Дністер, що в урочищі «Копанка» в с. Стриганці Тисменицького району Івано-Франківської області, де виявлено труп ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.224-233);

- даними висновку судово-медичної експертизи № 320 від 05.07.2019, відповідно до якого смерть ОСОБА_11 настала від механічної асфікції внаслідок утоплення у воді, про що свідчать макроскопічні дані: навколо отворів носа та рота відмічається накладання білої пінистої рідини, в пазусі клиноподібної кістки рідина, легені на дотик повітромісткі роздуті з відбитками реберних дуг в бокових поверхнях, по міждолевих поверхнях обох легень під плеврою крапкові темно-червоні крововиливи, на боковій поверхні лівого шлуночка темно-червоні дрібнокрапкові крововиливи, повнокрів`я внутрішніх органів, малокрів`я селезінки, набряк головного мозку; наявність ознак перебування тіла у воді: шкіра долонних поверхонь обох кистей зморшкувата сіро-білого кольору, одяг весь мокрий, шкірні покриви тіла в цілому блідо-сірі по задній поверхні грудної клітки, попереку, по всіх поверхнях нижніх кінцівок накладання сірого бруду. На трупі виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянках голови, грудної клітки, лівої руки, які утворились незадовго до настання смерті від дії тупих твердих предметів, могли утворитись як при нанесенні ударів такими предметами, так і при ударах до таких предметів; також виявлені тілесні ушкодження, які є наслідками медичних маніпуляцій та утворились у результаті непрямого масажу серця посмертно (т.1, а.с.238-239);

- даними висновку судово-токсикологічної експертизи № 789 від 05.07.2019, відповідно до якого при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_11 не виявлено метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів (т.1, а.с.240-241);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 12.08.2019 та фототаблиці до нього, згідно якого свідок відтворила обстановку та обставини, які мали місце 16.06.2019 на ріці Дністер в урочищі «Копанка» в с. Стриганці Тисменицького району Івано-Франківської області (т.2, а.с.1-9).

Суд зазначає, що під час проведення слідчого експерименту із свідком мало місце неповне відтворення обставин вчиненого обвинуваченим необережного вбивства потерпілого ОСОБА_11 , оскільки не проводилось відтворення безпосередньо у воді. При цьому суд ураховує фактичну неможливість проведення відтворення у воді з ОСОБА_12 , яка після перенесеного 16.06.2019 шоку, коли вона сама ледь не втопилась, коли загинув її наречений, панічно боїться води; тим більше, що відтворення проводилось лише через два місяці після тих подій.

При цьому суд критично оцінює посилання захисника на висновок Верховного Суду, що міститься у постанові об'єднаної палати ККС від 14.09.2020 у справі № 740/3597/17, згідно якого проведення слідчого експерименту виключно у формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення показань, має розцінюватись як повторний допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України.

Суд зазначає, що вказаний правовий висновок об'єднаної палати Касаційного кримінального суду стосується слідчого експерименту з участю підозрюваного, обвинуваченого, коли такий слідчий експеримент посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення.

Захисник посилалася також на постанову Верховного Суду від 17.03.2021 у справі № 761/10306/15-к. Згідно вказаної постанови ВС, якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України. За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб'єкта, за його волею та вільним волевиявленням. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу. Таким чином, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК.

Суд наголошує, що підлягають критичній оцінці показання в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_9 показав, що обвинувачений перебував у воді по коліна на відстані 8-10 метрів від ОСОБА_21 з ОСОБА_17 та приблизно на такій же відстані від свідка, коли свідок почув сплеск води і зрозумів, що ОСОБА_16 і ОСОБА_24 топляться; обвинувачений не міг їх штовхнути, бо був далеко від них; йому невідома причина, чому ОСОБА_16 з ОСОБА_17 почали топитись; думає, що вони посковзнулись, бо дно там кам`янисте, слизьке, але пологе, різких перепадів глибини не було; у тому місці, де ОСОБА_16 і ОСОБА_24 топились, була глибина біля двох метрів; Мельник з ОСОБА_40 , перебуваючи у воді, обіймались, цілувались, ОСОБА_19 вилазила потерпілому на плечі.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що обвинувачений перебував у воді дальше від ОСОБА_21 з ОСОБА_17 , він не міг їх штовхнути; їх ніхто не штовхав, хоча моменту, коли вони почали топитись, вона особисто не бачила, бо стояла до них спиною, вони стояли глибше у воді позаду неї; коли ОСОБА_24 почала говорити, що це зробив ОСОБА_27 , що він винен у смерті ОСОБА_21 , обвинувачений сказав, що цього не робив; більше ніхто ОСОБА_26 не звинувачував.

Свідок ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_16 і ОСОБА_24 , напевно, посковзнулись в яму на воді, тому почали топитись; при цьому підтвердила, що вона не бачила самого моменту, коли вони пішли під воду, однак, стверджувала, що обвинувачений був дуже далеко від них, не міг допливти до них, штовхнути їх та повернутись; ОСОБА_41 з ОСОБА_40 , перебуваючи у воді, ходили, обіймались, цілувались, ОСОБА_19 вилазила потерпілому на пояс, ОСОБА_16 тримав її на руках.

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_8 є дружиною обвинуваченого, ОСОБА_9 - її рідний брат, тобто є шваґром обвинуваченого, а ОСОБА_10 - дружина шваґра обвинуваченого. Суд розцінює показання вказаних трьох свідків як намагання вигородити обвинуваченого і допомогти йому уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Щодо посилання захисту на фото, зроблені свідком ОСОБА_9 16.06.2019 в урочищі «Копанка» на ріці Дністер, що відкриті в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України та долучені стороною до матеріалів кримінального провадження (т.2, а.с.30-35, з 4 до 14 фото).

Згідно позиції захисту ці фото підтверджують, що обвинувачений не перебував на такій відстані, щоб підплисти до ОСОБА_21 і ОСОБА_22 протягом того короткого часу, коли вони перебували у воді; крім того, фото підтверджують, що ОСОБА_24 , усвідомлюючи, що її наречений не вміє плавати, вилазила у воді на нього, при цьому підіймала руки, зосереджуючи всю вагу на нього у воді, тобто поводила себе безвідповідально, без дотримання правил безпеки поводження на воді, що цілком могло спричинити наслідки, які настали, та пояснює, чому вона намагається перекласти вину на обвинуваченого.

Суд критично оцінює таку позицію сторони захисту, оскільки перші два фото (4-5) сфокусовані на малолітній дочці ОСОБА_18 , а решту фото - на потерпілому та ОСОБА_42 ; ці фотографії не дозволяють визначити, де саме перебував обвинувачений, тому не можуть бути підтвердженням того, що обвинувачений перебував на значній відстані від потерпілого і свідка та протягом часу, коли вони перебували у воді, не міг наблизитись до них.

Стосовно посилання захисту на безвідповідальну поведінку ОСОБА_22 у воді, суд вважає за необхідне зазначити таке. На фото, починаючи з 4 до 7 та 9, 10, потерпілий і ОСОБА_24 перебувають у воді по пояс, що підтверджує показання ОСОБА_22 про те, що спочатку вони зайшли в ріку по пояс; зокрема, на фото № 9, 10 ОСОБА_16 стоїть у воді по пояс, тримаючи на руках свою наречену, ліва рука якої в нього на шиї. Фото № 8 та з 11 до 14 підтверджують показання ОСОБА_22 про те, що вдруге ОСОБА_16 і вона, тримаючись за руки, зайшли в ріку трошки глибше, де їй вода була по шию, а ОСОБА_20 по груди. Зокрема, на фото № 8 ОСОБА_16 присів у воді по шию, підтримуючи руками ОСОБА_43 , яка стоїть у воді обличчям до нього, аналогічні фото № 11, 12; на фото № 13, 14 ОСОБА_16 присів у воді по шию, підтримуючи ОСОБА_43 на одному рівні із собою.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що вода набагато щільніша за повітря, тому вага тіла у воді значно менша, суд не погоджується з твердженням захисника про безвідповідальне поводження ОСОБА_22 у воді, що могло спричинити смерть потерпілого через утоплення.

Суд критично оцінює посилання сторони захисту на те, що на початку досудового розслідування не було сумніву щодо смерті ОСОБА_11 у результаті нещасного випадку, що підтвержується первинним витягом з ЄРДР від 20.06.2019 (т.1, а.с.222), на долученні якого до матеріалів кримінального провадження сторона наполягала.

Суд зазначає, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, який міститься у постанові від 09.09.2020 у справі № 761/28347/15-к, ЄРДР є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.07.2012, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру, та згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

Суд визнає необґрунтованими твердження обвинуваченого про те, що слідчий під час досудового розслідування кримінального провадження застосовував до нього психологічний тиск з метою отримати визнавальні покази, у зв`язку з чим ОСОБА_5 як під час допиту в якості свідка, так і під час допиту в якості підозрюваного визнав свою вину в інкримінованому злочині, давши неправдиві, що не відповідають дійсності, показання.

При цьому суд ураховує, що на підставі ухвали від 02.12.2021, якою суд зобов`язав прокурора перевірити факти можливого застосування недозволених методів досудового слідства, на які посилався обвинувачений, Четвертий слідчий відділ (з дислокацією в м. Івано-Франківську) Територіального управління ДБР, розташованого в м. Львові, проводив досудове розслідування кримінального провадження № 0000021 від 16.12.2021 за фактом застосування недозволених методів слідства до підозрюваного ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Постановою від 12.05.2022, яка набрала законної сили, слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, ОСОБА_44 закрив кримінальне провадження № 0000021 від 16.12.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (т.2, а.с.63-66).

Суд зазначає, що доводи обвинуваченого про застосування щодо нього недозволених методів слідства були предметом ефективного офіційного розслідування, що відповідає усталеній практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях у контексті ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово наголошував на необхідності проведення ефективного офіційного розслідування скарг особи про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб'єктів владних повноважень.

Та обставина, що під час проведення офіційного розслідування доводи ОСОБА_5 про застосування щодо нього недозволених методів слідства не знайшли свого підтвердження,фактично спростовує правдивість показань обвинуваченого під час судового розгляду.

Стосовно посилання захисника на постанову Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 144/1068/17, як на справу з подібними обставинами та однаковим набором доказів, суд уважає за необхідне зазначити таке.

У вказаній постанові ККС не погодився з обвинувальним вироком апеляційного суду, який скасував виправдувальний вирок місцевого суду в кримінальному провадженні про обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. При цьому касаційний суд вказав про те, що апеляційний суд не надав оцінку показанням єдиного свідка, який був безпосереднім учасником події, зокрема, й щодо того, що він не розповідав нікому про події біля ставка «Заводський», а відповідно до ст. 97 КПК від такої оцінки залежить належність, допустимість, достовірність інших доказів у кримінальному провадженні, а саме показань потерпілої та чотирьох свідків, наданих з його (свідка, який був безпосереднім учасником події) слів, і на які апеляційний суд послався при ухваленні судового рішення.

У рамках судового розгляду даної справи суд зазначає про належність, допустимість та достовірність таких доказів, як показання свідка ОСОБА_12 - безпосереднього очевидця необережного вбивства та показання свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 - очевидців подій, що мали місце одразу після смерті потерпілого, коли він лежав на березі Дністра.

Суд визнає необґрунтованими всі інші доводи, на які посилалась сторона захисту, заперечуючи подію злочину та вину обвинуваченого в його вчиненні, з підстав, викладених вище. Суд уважає, що заперечення обвинуваченим своєї вини у вчиненні вбивства через необережність спрямоване на ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

Оцінюючи зібрані в кримінальному провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненому повністю доведена, а його неправомірні дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України, оскільки він вчинив убивство через необережність.

При призначенні обвинуваченому покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є нетяжким злочином, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, суд ураховує, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем реєстрації, місцем фактичного проживання та місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні одного малолітнього сина, наркологічної та психіатричної допомоги не отримував і не перебуває на відповідних обліках.

У рамках судового розгляду даного кримінального провадження суд не встановив обставин, які пом`якшують покарання. Суд визнає обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Суд ураховує також позицію потерпілих - ОСОБА_23 , який просив покарати обвинуваченого згідно вимог закону, та ОСОБА_3 , яка наполягала на суворому покаранні обвинуваченого.

З урахуванням викладеного суд уважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України, так як вказане покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд зазначає, що згідно пробаційної доповіді щодо обвинуваченого (т.2, а.с.111-113) ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства оцінюється як середній. З урахуванням встановленого середнього рівня ймовірності вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та відсутності високого рівня небезпеки для суспільства, особи обвинуваченого, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе.

Суд, ураховуючи встановлені в рамках судового розгляду даного кримінального провадження обставини, не погоджується з позицією прокурора щодо застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України. Суд не вважає доцільним застосування до обвинуваченого вказаної норми та звільнення його від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У даному кримінальному провадженні потерпілі ОСОБА_23 та ОСОБА_3 25.10.2019 заявили цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину (т.1, а.с.31-36).

Після уточнення позовних вимог 09.11.2021 (т.2, а.с.39-40) потерпілі просили стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_23 моральну шкоду в розмірі 500000 грн та майнову шкоду в розмірі 33000 грн, на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 500000 грн та майнову шкоду в розмірі 33000 грн. Спричинена злочином майнова шкода, яку потерпілі оцінили у 66000 грн, складається з 10000 грн на поховання сина, 30000 грн на спорудження пам`ятника загиблому, виходячи із середньої ринкової ціни на виготовлення та встановлення надмогильних пам`ятників, та 26000 грн витрат на правову допомогу.

Суд зазначає, що потерпілі помилково віднесли до завданої злочином матеріальної шкоди здійснені ними витрати на правову допомогу адвоката, які підлягають стягненню окремо як процесуальні витрати.

Після того, як адвокат потерпілих ОСОБА_45 був мобілізований на військову службу в умовах воєнного стану, потерпіла ОСОБА_3 скористалась правовою допомогою адвоката ОСОБА_4 та заявила до стягнення ще 20000 грн витрат на правову допомогу.

Суд установив, що завдана потерпілим з вини обвинуваченого майнова шкода становить 30000 грн, необхідних для спорудження надмогильного пам`ятника загиблому синові, виходячи із середньої ринкової ціни на виготовлення та встановлення надмогильних пам`ятників.

При цьому суд враховує вимоги п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно якого витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у даній місцевості.

Суд стягує з обвинуваченого на користь кожного з потерпілих по 15000 грн відшкодування матеріальної шкоди.

Заявлені потерпілими витрати на поховання в розмірі 10000 грн не підтверджені жодними доказами, тому не підлягають до стягнення.

Установлено, що обвинувачений своїми злочинними діями завдав потерпілим моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких останні зазнали в зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого щодо їхнього сина, смертю та втратою сина, який був для них підтримкою і опорою, піклувався про хворого батька з інвалідністю першої групи, що потребує стороннього догляду та допомоги.

Суд, виходячи з вимог розумності та справедливості, керуючись принципом співмірності, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, глибини душевних страждань потерпілих, визначає загальний розмір грошового відшкодування моральної шкоди у 200000 грн, а саме: 100000 грн на користь ОСОБА_23 та 100000 грн на користь ОСОБА_3 .

У відповідності з вимогами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, в тому числі й витрати на правову допомогу.

У рамках судового розгляду кримінального провадження потерпілі понесли процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 46000 грн, а саме: ОСОБА_23 у розмірі 13000 грн, ОСОБА_3 у розмірі 33000 грн, які належно документально підтверджені такими доказами: засвідченими копіями договорів про надання правової допомоги від 24.07.2019, укладеними з адвокатом ОСОБА_46 (т.1, а.с.40-43); оригіналами квитанцій про сплату ОСОБА_23 13000 грн за правову допомогу та про сплату ОСОБА_3 13000 грн за правову допомогу (т.1, а.с.44-45); засвідченою копією договору про надання правової допомоги від 26.09.2022, укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 (т.2, а.с.78-79); оригіналом квитанції про сплату ОСОБА_3 20000 грн за правову допомогу (т.2, а.с.80).

З урахуванням викладеного суд стягує з обвинуваченого на користь ОСОБА_23 13000 грн витрат на правову допомогу та в користь ОСОБА_3 33000 грн таких витрат.

Речові докази та процесуальні витрати на проведення експертиз у даному кримінальному провадженні відсутні.

Суд зазначає про відсутність підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

Керуючись ст. 368, 370 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк чотири роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_23 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у користь ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн відшкодування матеріальної шкоди, 100000 (сто тисяч) грн відшкодування моральної шкоди та 13000 (тринадцять тисяч) грн процесуальних витрат, а всього 128000 (сто двадцять вісім тисяч) грн.

У решті цивільного позову потерпілого ОСОБА_23 відмовити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн відшкодування матеріальної шкоди, 100000 (сто тисяч) грн відшкодування моральної шкоди та 33000 (тридцять три тисячі) грн процесуальних витрат, а всього 148000 (сто сорок вісім тисяч) грн.

У решті цивільного позову потерпілої ОСОБА_3 відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тисменицький районний суд.

Суддя ОСОБА_1