Дата документу 14.12.2022 Справа № 331/2623/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/2623/22 Слідчий суддя ОСОБА_21
Провадж. №11-сс/807/709/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянула 14 грудня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, до суду надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Слідчий своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, з метою вчинення злочинів проти власності, не пізніше початку першої декади травня 2022 року (точну дату та час встановити під час досудового розслідування не виявилося можливим) вступив у злочинну змову з вищевказаними особами.

Спільно із зазначеними особами ОСОБА_9 , у період не пізніше початку першої декади травня 2022 року до моменту йото викриття співробітниками правоохоронних органів 15.11.2022, вчинив на території м. Запоріжжя ряд тяжких злочинів, пов`язаних із заволодінням чужого майна шляхом обману та проведення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки грошовими коштами фізичних осіб.

Так, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та невстановлені в ході досудового розслідування особи, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , за їх вказівкою та з відома всіх учасників, а відповідно до відведеної їм ролі «звонящий» («квалифаер»), з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, з початку липня 2022 року по 25.07.2022, перебуваючи в орендованому ОСОБА_9 приміщенні, за адресою: АДРЕСА_3 , за допомогою комп`ютерної техніки із встановленим на ній відповідним програмним забезпеченням, даними щодо клієнтів банківських установ та комп`ютерної периферії здійснили дзвінки на номер мобільного телефону, який належить потерпілій ОСОБА_11 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, за вказівкою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та їх відома під час телефонної розмови з потерпілою ОСОБА_11 представившись співробітниками банківських установ, виконавчої та казначейської служби під заздалегідь вигаданими анкетними даними, повідомили останній завідомо неправдиві відомості, що призвело до здійснення банківських операції по зарахуванню грошових коштів потерпілої у загальній сумі 1 170 гривень на картковий рахунок підконтрольний ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відкритий у АТ «Ощадбанк», тим самим потерпілій ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду па вищевказану суму.

Крім того, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та невстановлені в ході досудового розслідування особи, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , за їх вказівкою та з відома всіх учасників, а відповідно до відведеної їм ролі «звонящий» («квалифаер»), з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, з липня 2022 року по 29.07.2022, перебуваючи в орендованому ОСОБА_9 приміщенні, за адресою: АДРЕСА_3 , за допомогою комп`ютерної техніки із встановленим на ній відповідним програмним забезпеченням, даними щодо клієнтів банківських установ та комп`ютерної периферії здійснили дзвінки на номер мобільного телефону, який належить потерпілому ОСОБА_12 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, за вказівкою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та їх відома під час телефонної розмови з потерпілим ОСОБА_12 , представившись співробітниками банківських установ, виконавчої та казначейської служби під заздалегідь вигаданими анкетними даними, повідомили останній завідомо неправдиві відомості, що призвело до здійснення банківських операції по зарахуванню грошових коштів потерпілої у загальній сумі 4 804 гривень 81 копійка на картковий рахунок підконтрольний ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відкритий у АТ «Ощадбанк», тим самим потерпілому ОСОБА_12 спричинено матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та невстановлені в ході досудового розслідування особи, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , за їх вказівкою та з відома всіх учасників, а відповідно до відведеної їм ролі «звонящий» («квалифаер»), з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, з 1 1.07.2022 по 27.07.2022, перебуваючи в орендованому ОСОБА_9 приміщенні, за адресою: АДРЕСА_3 . за допомогою комп`ютерної техніки із встановленим на ній відповідним програмним забезпеченням, даними щодо клієнтів банківських установ та комп`ютерної периферії здійснили дзвінки на номер мобільного телефону, який належить потерпілому ОСОБА_13 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, за вказівкою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та їх відома під час телефонної розмови з потерпілим ОСОБА_13 , представившись співробітниками банківських установ, виконавчої та казначейської служби під заздалегідь вигаданими анкетними даними, повідомили останній завідомо неправдиві відомості, що призвело до здійснення банківських операції по зарахуванню грошових коштів потерпілої у загальній сумі 50 792 гривень па картковий рахунок підконтрольний ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відкритий у АТ «Ощадбанк», тим самим потерпілому ОСОБА_13 спричинено матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Окрім того, ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та невстановлені в ході досудового розслідування особи, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , за їх вказівкою та з відома всіх учасників, а відповідно до відведеної їм ролі «звонящий» («квалифаер»), з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, в липні 2022 року, перебуваючи в орендованому ОСОБА_9 приміщенні, за адресою: АДРЕСА_3 . за допомогою комп`ютерної техніки із встановленим на ній відповідним програмним забезпеченням, даними щодо клієнтів банківських установ та комп`ютерної периферії здійснили дзвінки на номер мобільного телефону, який належить потерпілому ОСОБА_14 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, за вказівкою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та їх відома під час телефонної розмови з потерпілим ОСОБА_15 , представившись співробітниками банківських установ, виконавчої та казначейської служби під заздалегідь вигаданими анкетними даними, повідомили останній завідомо неправдиві відомості, що призвело до здійснення банківських операції по зарахуванню грошових коштів потерпілої у загальній сумі 5 000 гривень на картковий рахунок підконтрольний ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відкритий у АТ «Ощадбанк», тим самим потерпілому ОСОБА_14 спричинено матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.190 КК України, який кваліфікуються як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки; злочини, передбачені ч.3 ст.190 КК України, які кваліфікуються як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2022 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 18.11.2022 року по 16.01.2023 року включно.

Встановлено ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 208000 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

У разі внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у розмірі 208000 гривень, слідчий суддя вважав встановленим та доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення, та слідчим доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам,передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення є необґрунтованою, в наданих матеріалах відсутні докази причетності останнього до злочину. Потерпілий ОСОБА_13 вказує, що здійснював грошові перекази на банківські картки інших осіб, не ОСОБА_7 . Потерпіла ОСОБА_11 також здійснювала аналогічні грошові перекази іншим особам, а не ОСОБА_7 . Потерпілий ОСОБА_12 надав аналогічні покази та вказав, що здійснював грошові перекази іншим особам, а не ОСОБА_7 . Огляд вилученого комп`ютера прямо підтвердив законність діяльності ФОП « ОСОБА_8 », жодна особа, анкетні дані якої є в оглянутому комп`ютері не є потерпілим та не отримала жодного збитку. Протоколом обшуку в офісі ФОП « ОСОБА_8 » вилучено сертифікат якості на товар, продажем якого займається зазначений ФОП.

Крім того, вказані ризики, на які посилається сторона обвинувачення, носять формальний характер і є необґрунтованими. Прокурор в судовому засіданні не тільки не довів, а навіть не навів підставу, чому вважає, що ОСОБА_7 після повідомлення йому про підозру може переховуватись, оскільки матеріали кримінального провадження жодним чином про це не свідчать. Потерпілі, що зазначені в повідомленні про підозру, мешкають на території України, але не на території м. Запоріжжя. Щодо перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то прокурор не навів жодної обставини, яка слугувала підставою вважати, що вказаний ризик є більше ніж припущення.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та наполягав на її задоволенні.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, відомості стосовно особистості підозрюваного, обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя при розгляді відповідного клопотання, заслухавши сторони кримінального провадження, вірно врахував наявність пред`явленої ОСОБА_7 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, яке за своєю класифікацією відноситься до тяжких злочинів.

Згідно з матеріалами провадження, СУ ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000139 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, відомості про яке 11.05.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

16.11.2022 року в рамках кримінального провадження №0000139 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

За вимогами ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідаючи на доводи захисника щодо необґрунтованої підозри суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Між тим, надані до клопотання матеріали переконують судову колегію у вірності висновку районного суду про обґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема і питань щодо вірності кваліфікації.

Щодо питань, пов`язаних з оцінкою доказів для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а так само і кваліфікація дій підозрюваного, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

З цього приводу колегія суддів, як і слідчий суддя мають у своєму розпорядженні надані до клопотання докази у виді протоколів допиту потерпілих та свідків, протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, інших наданих суду матеріалів.

На думку колегії суддів, доказування провини підозрюваного ОСОБА_7 на що впливає оцінка доказів і залежне від цього питання кваліфікації дій підозрюваного, є предметом розгляду наступних етапів.

Отже, твердження сторони захисту про необґрунтовану підозру не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України доведена доданими до клопотання матеріалами, сукупність яких на даному етапі є достатньою для висновку про вірогідну причетність ОСОБА_7 до даного злочину.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, що для запобігання вказаним ризикам, застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім. З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, без альтернативи призначення іншого покарання, а також дані про особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, майновий стан та стан здоров`я, обставини вчинення кримінального правопорушення.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд також виходить з того, що ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні узи, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності ( Becciev v.Moldova п. 58).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_7 переховуватись від органів досудового розслідування або суду, суд бере до уваги серйозність висунутої останньому підозри за вчинення тяжкого злочину, вчинення останнім на теперішній час чотирьох епізодів злочинної діяльності, встановлення органом досудового розслідування причетності підозрюваного до вчинення інших епізодів злочинної діяльності, дані про його особу, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується, що свідчить про доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Наведені обставини дають можливість припускати, що підозрюваний ОСОБА_7 в очікуванні покарання дійсно може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих, свідків чи інших учасників, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від зазначених осіб, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілих, свідків чи інших учасників існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом. Таким чином, ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, також знайшов своє підтвердження, з урахування того, що ОСОБА_7 обізнаний про адресу проживання потерпілих, свідків, а тому зможе незаконно впливати на них шляхом вмов, залякування тощо з метою уникнення від покарання за вчинене.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно необґрунтованості певних ризиків, передбачених ст.177 КК України не знайшли свого підтвердження і під час перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Сукупність даних щодо не працевлаштованості ОСОБА_7 , відсутності постійного заробітку, відсутність сім`ї, дітей на утриманні, поряд із обставинами обґрунтованості висунутої ОСОБА_7 підозри та відсутністю міцних соціальних зв`язків надавали слідчому судді законних підстав для обрання такого виду запобіжного заходу.

Окремо слід зауважити на застосуванні у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України по відношенню до ОСОБА_7 внаслідок визначення розміру застави, альтернативного запобіжного заходу, якій діятиме у разі внесення встановленої суми застави.

Визначений слідчим суддею розмір застави, який передбачено ч.5 ст.182 КПК України, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, та свідчить про розв`язання слідчим суддею питання щодо альтернативного запобіжного заходу.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді слідчим суддею питання щодо обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, що обумовлює відхилення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20