Єдиний унікальний номер 389/586/19
провадження №1-кп/389/62/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 та її представника - адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача АТ «СК» «АРКС» - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно у режимі відеоконференції, в приміщенні суду міста Знам`янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000348 від 09 листопада 2018 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сілець Тисменицького району Івано-Франківської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, монтер колії виробничого підрозділу служби колії «Знам`янська машинна колійна станція» РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, місце реєстрації АДРЕСА_1 , не зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та загибель двох осіб, за наступних обставин.

09 листопада 2018 року близько о 08.45 години, ОСОБА_6 керував технічно-справним автомобілем «ВАЗ 21121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , та здійснював рух по вулиці Дмитрівська в місті Знам`янка, Кіровоградської області, яка, за межами зазначеного населеного пункту переходить в автомобільну дорогу Знам`янка-Подорожнє в напрямку перехрестя автомобільних доріг Знам`янка-Подорожнє та Знам`янка-Дмитрівка на території Знам`янського району Кіровоградської області. Рухаючись в напрямку перехрестя автомобільних доріг Знам`янка-Подорожнє та Знам`янка- Дмитрівка, наближаючись до нерівнозначного нерегульованого перехрестя з автомобільною дорогою Знам`янка-Подорожнє позначеного дорожнім знаком 2.3 ПДР «Головна дорога», яка є головною (п. 1.10 Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3) стосовно автомобільної дороги Знам`янка- Дмитрівка, проігнорував наявність по напрямку свого руху дорожнього знаку 2.1 ПДР України «Дати дорогу» (п. 1.10 Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість), та розмітки 1.20 ПДР України, яка попереджає про наближення до розмітки 1.13 ПДР України, що позначає місце, де водій повинен у разі потреби зупинитися і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі, в свою чергу проявив власну необережність та недбалість до елементарних вимог забезпечення безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б» і «д» ПДР, згідно яких: п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Під час подальшого руху, в зазначений час, на вказаному автомобілі, у вказаному напрямку, ОСОБА_6 , не зупиняючись перед вказаним перехрестям (п. 1.10 терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг), на якому зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, проявив неуважність та не впевнився в безпеці свого руху через перехрестя, тим самим порушив вимоги п.п. 10.1, 16.11 ПДР, згідно яких: (п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 16.11 На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху), виїхавши на перехрестя автомобільних доріг Знам`янка- Подорожнє та Знам`янка-Дмитрівка, не надав переваги у русі вантажному автомобілю «Renault Midlum», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по головній дорозі ліворуч щодо напрямку руху ОСОБА_6 та мав перевагу в русі, у результаті чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів.

Вищевикладені невідповідні дії водія ОСОБА_6 вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», та п.п. 2.3 (б) і (д), 10.1 та 16.11 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з фактом зіткнення транспортних засобів.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ВАЗ 21121, реєстраційний номер НОМЕР_1 :

ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи №125 від 13 грудня 2018 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: масивної, тупої, поєднаної травми голови, грудної клітки, живота: численні переломи кісток основи та склепіння черепу, підоболонкові крововиливи, забої головного мозку, переломи ребер справа, забої легенів, перелом правої ключиці, розчавлення селезінки, забійні рани, садна та крововиливи передньої поверхні голови, тулуба, кінцівок, які утворилися від дії тупих твердих предметів з великою силою одномоментно, чи в швидкій послідовності одна від другої, могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в установчій частині ухвали, та за тяжкістю в сукупності відносяться до категорії ТЯЖКИХ, як небезпечних для життя під час утворення. Смерть ОСОБА_11 знаходиться в прямому причино-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Безпосередня причина смерті - травматичний та геморагічний шок.

ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи №124 від 13 грудня 2018 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: масивної, тупої, поєднаної травми голови, грудної клітки, живота: численні переломи кісток лицевого та мозкового черепу з формуванням вільно рухомих фрагментів, з руйнуванням лобних долей мозку, підоболонкові крововиливи головного мозку, переломи хрящів гортані та під`язикової кістки, переломи ребер справа, забої легенів, розрив та розчавлення селезінки, садна та крововиливи передньої поверхні голови, тулуба, кінцівок, які утворилися від дії тупих твердих предметів з великою силою одномоментно, чи в швидкій послідовності одна від другої, могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в установчій частині ухвали, та за тяжкістю в сукупності відносяться до категорії ТЯЖКИХ, як небезпечних для життя під час утворення. Смерть ОСОБА_12 знаходиться в прямому причино-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Безпосередня причина смерті-травматичний та геморагічний шок.

ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи №13 від 16 січня 2019 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: забою головного мозку легкого ступеню, перелому кісток носу, рани в ділянці лоба, верхньої губи, нижньої губи, синців в ділянці правої щоки та шиї; переломів 2 ребра справа по парастернальній лінії, 6, 7 ребер зліва по правій під пахвовій лінії; внутрішньо-суглобового уламкового перелому дистального відділу правої ліктьової кістки, внутрішньо-субгобового Т- образного перелому променевої кістки в типовому місці. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в установчій частині ухвали та в сукупності відносяться до категорії СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, визнав повністю і надав суду показання, відповідно до яких, у листопаді 2018 року на технічно справному автомобілі, за домовленістю з ОСОБА_13 , віз останнього з сім`єю збирати гриби. ОСОБА_14 сидів поруч, а його дружина та донька, сиділи позаду, де хто не звернув уваги. Їхали у напрямку с.Дмитрівка Кіровоградської області, бо їхали до м.Чигирин. Ніхто з пасажирів йому не заважав, чого не побачив розмітку і знаки не знає. До цього на тому перехресті їздив рік тому, тоді дорога була головною, а об`їзна тільки будувалась. Вину визнає у повному обсязі. Знаки, після того, що сталося, бачив. Грузову машину бачив, вона рухалась зліва направо. Не пам`ятає чи був звуковий сигнал, вважав, що вантажний автомобіль далеко і він встигне проїхати, тож не зупинився і продовжив рух, однак відбулось зіткнення він втратив свідомість і прийшов до тями вже у лікарні. Цивільний позов прокурора визнає у повному обсязі. Цивільний позов ОСОБА_4 визнає частково, бо його дії були ненавмисні, витрати на похованні взяла на себе його родина, однак 500000,00 грн це не підйомна для нього сума. У скоєному розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_4 надала показання, відповідно до яких напередодні у мами був день народження, пізно увечері їй подзвонила мама і сказала, що прийшов ОСОБА_15 і запропонував поїхати на його машині до соснового лісу по гриби. Зранку 09 листопада 2018 року вона та батьки сіли в автомобіль ОСОБА_16 на вул.Г.Крут,34 у м.Знам`янка та поїхали в напрямку м.Чигрина Черкаської області. Виїжджаючи з вулиці Дмитрівської, це було десь о 08.45 годині, ОСОБА_15 не надав переваги у русі іншому транспортному засобу. Це була світла пора доби, видимість була добра. Вона сиділа за водієм, біля водія сидів батько, а мати сиділа позаду за батьком. Пасажири не відволікали водія від керування транспортним засобом. Не пам`ятає чи гальмував ОСОБА_15 чи ні. Вважає, що кожна людина має право на виправлення без ізоляції від суспільства, більше ніж сам себе, ніхто обвинуваченого не покарає. Ініціатива поїздки була ОСОБА_16 , у нього були довірливі відносини з батьками. Під час поїздки вона за дорожньою обстановкою не слідкувала, думала про пікнік, який хотіла влаштувати. Не може сказати точно з якою швидкістю їхав ОСОБА_15 , вважає, що десь 65-75 км на годину. Підтримує заявлений цивільний позов, просить стягнути на її користь зі страхової компанії матеріальну і моральну шкоду в загальній сумі 103526,40 грн та моральну шкоду з обвинуваченого в сумі 500000,00 грн. та стягнути зі страхової компанії та обвинуваченого по 5000,00 грн в рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

Потерпіла ОСОБА_17 надала заяву з проханням, у зв`язку з похилим віком та станом здоров`я, розглядати кримінальне провадження за її відсутності, покарання залишила на розсуд суду, цивільний позов не подано.

Крім повного визнання своєї вини в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, вина обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні даного кримінального правопорушення встановлена судом і підтверджується показаннями потерпілої:

дослідженими письмовими доказами, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості, а саме:

протоколом огляду місця події від 09.11.2018 перехрестя автодороги Знам`янка-Подорожнє та Знам`янка Дмитрівка, Знам`янського району Кіровоградської області, протоколами огляду трупів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 09.11.2018, яким зафіксовано факт та сліди вчиненого кримінального правопорушення;

полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7874935, відповідно до якого ОСОБА_6 застрахував свій автомобіль у встановленому законом порядку;

довідкою №6 Знам`янської міської лікарні, відповідно до якої ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні з 9:00 години 09.11.2018;

повідомленнями КЗ «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка» від 14.11.2018 та 27.112.2018, відповідно до яких ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні з 09.11.2018, 20.11.2018 переведений у неврологічне відділення, за станом здоров`я можливо проводити слідчі дії;

актом судово-медичного дослідження (обстеження) №3862 від 16.11.2018, відповідно до якого у крові ОСОБА_6 метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропілів, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий та аміловий спирти не виявлено;

полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7023581, відповідно до якого ОСОБА_10 застрахував свій автомобіль у встановленому законом порядку;

висновком спеціального технічного засобу газоаналізатора ALCOTEST 6810 від 09.11.2018, відповідно до якого ОСОБА_10 не перебував у стані алкогольного сп`яніння;

свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , відповідно до яких ОСОБА_18 та ОСОБА_11 померли ІНФОРМАЦІЯ_2 на перехресті автодоріг Знам`янка-Подорожнє та Знам`янка Дмитрівка;

випискою №4842 із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення, відповідно до якої ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні з 09.11.2018 до 07.12.2018, проведено ряд досліджень, проліковано, надано лікувальні та трудові рекомендації;

висновком експерта №13 від 16.012.2019, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді: забою головного мозку легкого ступеню, перелому кісток носу, рани в ділянці лоба, верхньої губи, нижньої губи, синців в ділянці правої щоки та шиї; переломів 2 ребра справа по парастернальній лінії, 6, 7 ребер зліва по правій під пахвовій лінії; внутрішньо-суглобового уламкового перелому дистального відділу правої ліктьової кістки, внутрішньо-субгобового Т- образного перелому променевої кістки в типовому місці; дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в установчій частині ухвали та в сукупності відносяться до категорії СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу;

висновком експерта №125 від 13.12.2018, відповідно до якого: ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: масивної, тупої, поєднаної травми голови, грудної клітки, живота: численні переломи кісток лицевого та мозкового черепу з формуванням вільно рухомих фрагментів, з руйнуванням лобних долей мозку, підоболонкові крововиливи головного мозку, переломи хрящів гортані та під`язикової кістки, переломи ребер справа, забої легенів, розрив та розчавлення селезінки, садна та крововиливи передньої поверхні голови, тулуба, кінцівок, які утворилися від дії тупих твердих предметів з великою силою одномоментно, чи в швидкій послідовності одна від другої, могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в установчій частині ухвали, та за тяжкістю в сукупності відносяться до категорії ТЯЖКИХ, як небезпечних для життя під час утворення; тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_12 могли утворитись під час ДТП в салоні легкового автомобіля на місці пасажира заднього сидіння; смерть ОСОБА_12 знаходиться у прямому причино-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями; безпосередня причина смерті-травматичний та геморагічний шок; у крові трупа ОСОБА_12 етанол не виявлений;

висновком експерта №125 від 13.12.2018, відповідно до якого: ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: масивної, тупої, поєднаної травми голови, грудної клітки, живота: численні переломи кісток основи та склепіння черепу, підоболонкові крововиливи, забої головного мозку, переломи ребер справа, забої легенів, перелом правої ключиці, розчавлення селезінки, забійні рани, садна та крововиливи передньої поверхні голови, тулуба, кінцівок, які утворилися від дії тупих твердих предметів з великою силою одномоментно, чи в швидкій послідовності одна від другої, могли утворитися в строк та при обставинах вказаних в установчій частині ухвали, та за тяжкістю в сукупності відносяться до категорії ТЯЖКИХ, як небезпечних для життя під час утворення; смерть ОСОБА_11 знаходиться в прямому причино-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями; безпосередня причина смерті - травматичний та геморагічний шок; у крові ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в кількості 0,51‰, що відносно живих осіб належить до легкого ступеню алкогольного сп`яніння;

висновком судово-психіатричного експерта №4 від 08.01.2019, відповідно до якого: ОСОБА_6 в момент ДТП хронічним психічним захворюванням не страждав, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними; на теперішній час страждає астенічним розладом органічного походження внаслідок травми головного мозку (згідно МКХ-10 F-06.6.2), які не досягають ступеню психозу та недоумства, може розуміти значення своїх дій та керувати ними, застосування заходів медичного характеру не потребує;

висновком експерта №399 від 18.12.2018, відповідно до якого: на момент проведення експертного огляду, з технічної точки зору, ходова частина, рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля ВАЗ 21121 реєстраційний номер НОМЕР_5 знаходились у працездатному стані; на момент проведення експертного огляду, з технічної точки зору, ходова частина, рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля ВАЗ 21121 реєстраційний номер НОМЕР_5 мають технічні несправності у вигляді: деформації та зміщення з місця конструкційного встановлення валу рульового керування та ободу рульового колеса, передньої лівої та правої гідравлічної амортизаційної стійки в зборі з підвіскою, деформації зовнішньої закраїни диску переднього правого колеса, зміщення з місця конструкційного встановлення головного гальмового циліндра з вакуумним підсилювачем, деформації педального вузла; вказані технічні несправності виникли під час ДТП;

висновком експерта №398 від 03.12.2018, відповідно до якого: на момент експертного огляду, з технічної точки зору рульове керування, ходова частина та робоча гальмова система автомобіля «Renault Midlum», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходилися у працездатному стані;

висновком експерта №400 від 11.12.2018, відповідно до якого: встановити яким було взаємне розташування автомобілів ВАЗ 21121 реєстраційний номер НОМЕР_5 та «Renault Midlum» реєстраційний номер НОМЕР_2 відносно один одного, експертним шляхом не є можливим; в умовах розглянутої події автомобіль ВАЗ 21121 реєстраційний номер НОМЕР_5 первинно контактував передньою з більш вираженою ознакою до лівого краю з правою частиною кузова автомобіля «Renault Midlum» реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

висновком експерта №203/204/19-27 від 21.01.2019, відповідно до якого: в описаній вище дорожній обстановці дії водія автомобіля ВАЗ 21121 ОСОБА_6 спрямовані на забезпечення безпеки і можливість запобігання ДПТ регламентувалися вимогами дорожнього знаку 2.1 ПДР «Дати дорогу» та пп. 2.3. (б) і (д), та 16.11 ПДР; умовою, яка могла забезпечити безпеку і можливість запобігання ДТП для водія автомобіля ВАЗ 21121 ОСОБА_6 є виконання ним вимог дорожнього знаку 2.1 ПДП та вимог п. 16.11 ПДР, іншими словами, при відмові від виїзду на перехрестя на проїзну частину головної дороги при наявності транспортного засобу, який наближався до перехрестя по головній дорозі (при умові виконання вимог дорожнього знаку 2.1 ПДР «Дати дорогу» та вимог п. 16.11 ПДР), водій автомобіля ВАЗ 21121 ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути створення умов, що привели до зіткнення з автомобілем Renault Midlum; в розглянутій дорожній обстановці водію автомобіля Renault Midlum ОСОБА_10 при виявленні тієї обставини, що на перехрестя з другорядної дороги починає виїжджати автомобіль ВАЗ 21121, регламентовано відповідно до вимог п.1.10 ПДР визначити дану ситуацію, як небезпечну для подальшого руху, у зв`язку з чим. відповідно до вимог п. 12.3 ПДР одразу ужити заходів до екстреного гальмування керованого ним автомобіля; по запропонованому для дослідження варіанті, водій автомобіля Renault Midlum ОСОБА_10 при своєчасному застосуванні гальмування (виконуючи вимоги п. 12.3 ПДР) не мав технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до лінії руху автомобіля ВАЗ 21121 і тим самим не мав можливості уникнути зіткнення з даним автомобілем; результати проведеного експертного дослідження технічної можливості у водіїв запобігти настання ДТП, яка розглядається, означають, що в причинному зв`язку з фактом зіткнення транспортних засобів знаходяться невідповідні вимогам дорожнього знаку 2.1 ПДР «Дати дорогу» та п. 16.11 ПДР дії водія автомобіля ВАЗ 21121 ОСОБА_6 ;

даними КЗ «Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка» від 27.12.2018, згідно з якими ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному та неврологічному відділенях з 09.11.2018 до 07.12.2018, вартість 28 ліжко-днів склала 8499,96 грн.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази по даному кримінальному провадженню, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та загибель двох осіб.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами), звернуто увагу судів на те, що вони, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім цього, як зазначив Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами), при призначенні покарання за ст.286 КК України, суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів,тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке закон класифікує як тяжкий злочин, особу ОСОБА_6 , що він раніше не судимий, займається суспільно-корисною працею, має на утриманні неповнолітню дитину, також на його утриманні перебувають пасинок ОСОБА_19 , 2009 року народження, та теща ОСОБА_20 , 1951 року народження, яка має І групу інвалідності, характеризується виключно позитивно, висновок досудової доповіді, відповідно до якого виправлення обвинуваченого можливо без застосування позбавлення або обмеження волі.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд відносить щире каяття в скоєному, визнання вини, суд не враховує до пом`якшуючої обставини часткове відшкодування шкоди та витрати пов`язані з лікуванням потерпілої, так як не надані достні докази до суду на підтвердження викладених обставин.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити мінімальне покарання у виді позбавлення волі, можливості застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69,75 КК України не вбачається. На думку суду, з урахуванням наведених обставин справи та особи ОСОБА_6 , саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень з його сторони.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження, до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

За викладеного, пред`явлений цивільний позов прокурора, в інтересах держави, в особі Комунального закладу «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка», до ОСОБА_6 про стягнення вартості витрат на лікування потерпілих від злочину в сумі 8499,96 грн., з урахуванням встановлення вини обвинуваченого та підтвердженої суми витрат на лікування, вбачається необхідним задовольнити в повному обсязі.

Також потерпілою ОСОБА_4 , інтереси якої представляє адвокат ОСОБА_5 , подано цивільний позов про відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, моральної та майнової шкоди, у якому потерпіла просить стягнути на її користь: з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСК» - 103726,40 грн страхового відшкодування, а саме: шкоду пов`язану з лікуванням 5939,21 грн, шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності -3638,43 грн, витрати на поховання 4499,80 грн, моральну шкоду пов`язану з ушкодженням здоров`я 296,96 грн, моральну шкоду, заподіяну смертю батьків 89352,00 грн; з ОСОБА_6 заподіяну моральну шкоду у сумі 500000,00 грн; з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСК» та ОСОБА_6 витрати на правову допомогу по 5000,00 грн з кожного.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРСК» (далі «АРСК») надало відзив на вказану позовну заяву, відповідно до якого подання такого позову потерпілою є передчасним, оскільки її права не були порушені, невизнані чи оспорені страховиком. Так потерпіла не звернулась з відповідною заявою, у встановлений законом строк до страховика, при цьому, відповідно до ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається у цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішення у такій справі, яким встановлено вину страхувальника у ДТП, законної сили. При цьому «АРСК», у разі визнання винним обвинуваченого, після набрання вироком законної сили, погоджено наступні виплати: шкоду пов`язану з лікуванням 3631,43 грн, шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності -3631,43 грн, витрати на поховання 4499,80 грн, моральну шкоду пов`язану з ушкодженням здоров`я 181,58 грн, моральну шкоду, заподіяну смертю батьків 89352,00 грн.. Так сума на лікування узгоджена у розмірі 3631,43 грн з огляду на те, що саме на цю суму надано документи, підтверджуючі придбання, призначених закладом охорони здоров`я, необхідних медикаментів, у тому числі призначеної і проведеної діагностичної процедури - МРТ від 26.02.2019, вартістю 1300,00 грн, понесені та належним чином підтверджені витрати на проїзд в сумі 74,21 грн, для проведення вказаного МРТ. Інші виплати, а саме: попередня калькуляція витрат на лікування на суму 16770,00 грн. не є платіжним документом, висновок пластичного хірурга про рекомендацію ін`єкції препарату «Дипросан», вартістю 1500,00 грн. носить консультативний характер і не є платіжним документом; сума 700,00 грн. за консультацію пластичного хірурга хоч і підтверджена фіскальним чеком про оплату, однак не підлягає відшкодуванню, оскільки відшкодування витрат за консультацію лікаря не передбачено законом; доказів на підтвердження проведення призначених діагностичних процедур - МРТ від 26.11.2018 та 27.11.2018 не надано. В силу ст.24 Закону відшкодовується або сума витрат на лікування, підтверджена платіжними документами та закладом охорони здоров`я або мінімальний розмір витрат на лікування, враховуючи, що у даному випадку погоджена сума витрат на лікування 3631,43 грн. є більшою за мінімальний розмір страхового відшкодування 3598,90 грн., відшкодуванню підлягає саме сума витрат на лікування. Розмір шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілої узгоджено в сумі 3638,43 грн як особі, яка підтвердила, що, станом на момент ДТП, не працювала і доходів не отримувала. Відшкодування, належним чином підтверджених, понесених витрат на поховання в сумі 4499,80 грн узгоджено у повному обсязі. Розмір моральної шкоди пов`язаної з ушкодженням здоров`я визначено у сумі 181,58 грн, виходячи із узгодженої суми шкоди заподіяної здоров`ю (3631,43*5%). Сума відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи складає 44676,00 грн за смерть однієї особи, усього 89352,00 грн, однак «АРСК» вказуючи на наявність двох потерпілих, узгоджує виплату ОСОБА_4 лише 44676,00 грн, вказуючи на те, що обидві потерпілі мають право на тримання цього страхового відшкодування у рівних частинах.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

В силу ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст.9,22-31,35,36 зазначеного Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ст.ст.1166,1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст.ст.1194,1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7874935 року від 10 січня 2018 року, виданого «Страхова компанія АХА Страхування», застраховано цивільно-правову відповідальність, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 21121, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого зазначений ОСОБА_6 строк дії договору з 12 січня 2018 року по 11 січня 2019 року. Подія, яка відбулася 09.11.2018 року за участю забезпеченого транспортного засобу є страховим випадком.

Між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченим та страховою компанією Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРСК»- існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс №АК/7874935)

Заперечення відповідача «АРСК» про те, що потерпіла не зверталась до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування не приймаються судом, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року при перегляді кримінальної справи №465/4621/16-к, де існували подібні правовідносини, дійшла висновку, що потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду.

З урахуванням встановлення вини обвинуваченого та встановленої суми заподіяної майнової шкоди потерпілій, а саме вартості необхідного та отриманого лікування на загальну суму 3631,43 грн. (виписка №4842 із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення, протоколи операцій №№394-396 від 09.11.2018, чеки на підтвердження вартості призначених та придбаних ліків, підтвердження вартості проїзду до м.Олександрія в сумі 75,01 грн, де ОСОБА_4 проведено призначене МРТ головного мозку, вартість якого в сумі 1300,00 підтверджена належним чином), суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 до відповідача «АРСК» підлягають частковому задоволенню і на користь потерпілої з «АРСК», з урахуванням ст.ст.24,25,26-1,27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необхідно стягнути 101296, 24 грн, а саме: шкоду пов`язану з лікуванням 3631,43 грн; шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності -3631,43 грн (вказана сума є більшою ніж мінімальний розмір заробітної плати); витрати на поховання 4499,80 грн; моральну шкоду пов`язану з ушкодженням здоров`я 181,58 грн (5% від 3631,43 грн); моральну шкоду, заподіяну смертю батьків 89352,00 грн..

При цьому суд приймає до уваги заперечення відповідача «АРСК» та погоджується, що інші виплати про відшкодування яких просить потерпіла є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Попередня калькуляція витрат на лікування на суму 16770,00 грн. не є платіжним документом; сума 700,00 грн. за консультацію пластичного хірурга хоч і підтверджена фіскальним чеком про оплату, однак не підлягає відшкодуванню, оскільки відшкодування витрат за консультацію лікаря не передбачено законом; доказів на підтвердження проведення і вартість призначених діагностичних процедур - МРТ від 26.11.2018 та 27.11.2018 не надано, не доведено направлення потерпілої лікарем на консультацію у м.Одеса, відтак вартість проїзду до вказаного міста у сумі 266,10 грн також не підлягає відшкодуванню

Разом з тим, враховуючи, що потерпіла ОСОБА_17 до відповідача «АРСК» з заявою про бажання отримати страхове відшкодування не зверталась, під час судового розгляду відповідну позовну заяву до початку судового розгляду і на даний час не подала, вказавши у своїй заяві про розгляд справи за її відсутності про небажання подавати цивільний позов, суд не приймає до уваги заперечення відповідача «АРСК» в частині відмови у відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, заподіяної смертю батьків, у сумі 89352,00 грн, аргументовану ймовірним майбутнім зверненням ОСОБА_17 до відповідача «АРСК» із заявою про бажання отримати страхове відшкодування.

Також, з урахуванням встановлення вини обвинуваченого, обґрунтування заподіяної моральної шкоди, враховуючи глибину душевних страждань потерпілої, яка втратила обох батьків, зважаючи на тривалий розгляд кримінального провадження, виходячи з вимог розумності, справедливості та співмірності, зважаючи на надання обвинуваченим фінансової допомоги на поховання, що не заперечувача потерпіла ОСОБА_4 , позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 , до обвинуваченого ОСОБА_6 в частині відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, моральної шкоди, вбачається необхідним задовольнити частково, стягнувши користь потерпілої ОСОБА_4 з обвинуваченого ОСОБА_6 - 400000,00 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Згідно з ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (частина перша статті 126 КПК України). Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі (пункт 13 частини першої статті 368 КПК України). Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів (частина друга статті 126 КПК України). Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства (постанова ВП ВС від 21.1.2018 справа№462/6473/16-ц, провадження №14-400 цс18).

Відповідно до припису ч.5 ст.128 КПК України, ст.134 ЦПК України передбачається вимога до кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Наслідком невиконання цього обов`язку є право суду відмовити у відшкодуванні судових витрат, крім витрат на сплату судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону в доведенні іншої фактичної суми судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У разі істотного збільшення або зменшення заявленої до відшкодування суми судових витрат порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком сторона повинна довести неможливість передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку або поважність причин зменшення суми.

Виходячи із змісту статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог відшкодування таких витрат.

З огляду на викладене, що під час судового розгляду доведено наявність домовленості про перелік робіт, суму гонорару, встановлено факт понесення потерпілою обумовленої суми узгодженого розміру гонорару (т.2 а.с.160-161,211-212,213), на підставі ст.ст.118,124 КПК України позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу необхідно задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілої понесені витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. Позовні вимоги до «АРСК» в частині відшкодування витрат на правову допомогу не ґрунтуються на діючому законодавстві, тож задоволенню не підлягають.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, за залучення експерта для проведення судових інженерно-транспортних експертиз, у загальні сумі 5720,00 грн., необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави. Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України. Міра запобіжного заходу щодо обвинуваченого не обрана.

Керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.286 КК України і призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту його затримання, після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов прокурора, в інтересах держави, в особі Комунального закладу «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка», до ОСОБА_6 про стягнення вартості витрат на лікування потерпілих від злочину - задовольнити у повному розмірі.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Комунального закладу «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка», в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілих від злочину, 8499 (вісім тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 96 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 , інтереси якої представляє адвокат ОСОБА_5 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСК» та ОСОБА_6 про відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, моральної та майнової шкоди, витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРСК» на користь ОСОБА_4 , в рахунок відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди 101296 (сто одну тисячу двісті девяносто шість) грн 24 коп (а саме: шкоду пов`язану з лікуванням 3631,43 грн; шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності -3631,43 грн; витрати на поховання 4499,80 грн; моральну шкоду пов`язану з ушкодженням здоров`я 181,58 грн; моральну шкоду, заподіяну смертю батьків 89352,00 грн).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування, заподіяної кримінальним правопорушенням, моральної шкоди 400000 (чотириста тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 понесені процесуальні витрати, а саме витрати на правово допомогу, на користь ОСОБА_4 в сумі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 понесені процесуальні витрати, а саме витрати пов`язані із залученням експертів, на користь держави в сумі 5720 (п`ять тисяч сімсот двадцять) грн 00 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Кіровограда від 13.11.2018, на, належний ОСОБА_9 , автомобіль «ВАЗ 21121» реєстраційний номер НОМЕР_1 скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29.11.2018, на, належний ОСОБА_10 , автомобіль «Renault Midlum», реєстраційний номер НОМЕР_2 скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

автомобіль «ВАЗ 21121», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на території Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області, повернути ОСОБА_9 ;

автомобіль «Renault Midlum», реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_10 , - залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області, протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1