КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5478/22 Провадження № 11-кп/824/3712/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000682 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 03 червня 2014 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на два роки;

-28 березня 2016 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до трьох років одного місяця позбавлення волі;

- 27 травня 2016 року Радомишльським районним судом Житомирської обл. за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ст.ст. 70, 71 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

- 05 жовтня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

- 21 грудня 2017 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 02 листопада 2018 року по відбуттю строку покарання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити йому за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У решті вирок суду просить залишити без змін.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді арешту на два місяці.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком також вирішене питання щодо речових доказів.

За доводами апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини, кваліфікацію його дій, вважає вирок суду незаконним, у зв`язку з призначенням надто суворого покарання.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно зазначив у вироку про наявність у нього судимостей, оскільки вважає, що такі відомості не мають жодного відношення до цього кримінального провадження.

Обвинувачений зазначає, що суд необґрунтовано призначив йому найсуворіший вид покарання.

Вказує на те, що суд, мотивуючи неможливість призначення покарання у виді штрафу, зазначив у вироку, що ОСОБА_6 не працює, однак, як зазначає апелянт, він дійсно офіційно не працевлаштований, але працює неофіційно в ТОВ «МР Сервіс» на посаді комірника з 01 березня 2021 року по теперішній час.

ОСОБА_6 вважає, що призначення йому покарання у виді штрафу буде необхідним та достатнім для його виправлення.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 травня 2022 року приблизно о 18:50 ОСОБА_6 , знаходячись біля буд. № 5-Б по вул. Зодчих в м. Києві, незаконно зберігав при собі, без мети збуту, психотропну речовину - амфетамін, масою 0,210 г.

Так, ОСОБА_6 02 травня 2022 року в денний час, у невстановлені досудовим розслідуванням час та спосіб, домовився з невстановленою особою про придбання психотропної речовини для особистого вживання, здійснивши оплату шляхом переказу коштів в сумі 400 грн. на вказаний йому картковий рахунок. Потім, діючи за вказівкою зазначеної невстановленої особи, ОСОБА_6 того ж вечора, прибув до буд. АДРЕСА_2 , де з указаного йому місця забрав залишений в схованці-«закладці» поліетиленовий пакетик з пазовим замком з порошкоподібною речовиною, схожою на психотропну речовину, який залишив на зберігання при собі, без мети збуту, вирішивши слідувати у власних справах.

02 травня 2022 року приблизно о 18:50, знаходився біля буд. № 5-Б по вул. Зодчих в м. Києві, ОСОБА_6 був викритий працівниками поліції, яким добровільно видав поліетиленовий пакетик з пазовим замком з порошкоподібною речовиною, масою 0,478 г, яка містить в собі психотропну речовину - амфетамін, масою 0,210 г.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурорщодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого ніким не оскаржуються.

З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегією суддів перевіряється вирок суду лише в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид покарання суд у відповідності до положень ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 неодружений, офіційно не працевлаштований, раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 11 травня 1997 року - діагноз «розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів Синдром залежності».

Судом першої інстанції правильно враховано щире каяття ОСОБА_6 , як обставина, що пом`якшує покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого судом обґрунтовано враховано рецидив злочинів.

З урахуванням наведеного, суд призначив ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення у виді арешту на строк два місяці та мотивував чому більш м`який вид покарання до обвинуваченого не може бути застосований.

З такими висновками погоджується колегія суддів.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд, при призначенні йому покарання, не міг враховувати те, що він раніше судимий, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

При цьому згідно з ч. 5 ст. 90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

Так, із матеріалів справи вбачається, що за всіма вчиненими ОСОБА_6 кримінальними правопорушеннями, строки погашення судимості переривались, при цьому на час вчинення даного кримінального правопорушення, за останніми за часом вироками, а саме за вироком Солом`янського районного суду міста Києві від 21 грудня 2017 року та за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року строки погашення судимості також не сплинули.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Таким чином суд правильно врахував наявність у ОСОБА_6 судимостей.

Також оскаржуючи вирок суду апелянт зазначає, що він працює неофіційно в ТОВ «МР Сервіс» на посаді комірника з 01 березня 2021 року по теперішній час, що, як вважає ОСОБА_6 свідчить про можливість сплати ним штрафу, у разі призначення такого виду покарання.

В той же час, жодних доказів про наявність у ОСОБА_6 офіційного джерела доходів матеріали справи не містять.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи вироком Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2020 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, однак у зв`язку із несплатою ОСОБА_6 суми штрафу ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року йому було замінено призначене покарання у виді штрафу на громадські роботи на строк 240 годин.

Отже, з урахуванням майнового стану обвинуваченого суд правомірно не призначив йому такий вид покарання.

Щодо доводів апелянта про те, що суд призначив йому найсуворіший вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, то колегія суддів вважає, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та продовжив свою кримінальну діяльність, що у своїй сукупності свідчить про неможливість перевиховання та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, оскільки поведінка ОСОБА_6 свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду щодо призначення ОСОБА_6 покарання у виді арешта на два місяці є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 31 травня 2022 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4