Вирок

Іменем України

26.12.2022 року м. Львів Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові матеріали обвинувального акту та надані учасниками процесу в судовому засіданні процесуальні документи у кримінальному провадженні № 0000206 від 21.04.2022 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп"янськ Харківської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого і судимість, в силу ст.. 89 КК України не знята, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , як внутрішньо переміщена особа,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Поліське Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого і судимість, в силу ст.. 89 КК України не знята, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , як внутрішньо переміщена особа

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

Сторона обвинувачення - прокурори Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_5 , ОСОБА_6

Сторона захисту - адвокати: ОСОБА_7 ; ОСОБА_8

Учасники судового провадження:

- потерпіла сторона - ПП "Мережа - Сервіс Львів", представник потерпілої сторони - ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В :

З гідно з оголошеним в судовому засіданні прокурором - публічним обвинувачем, обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000206 від 21.04.2022 року та переданими суду процесуальними і письмовими документами на котрі він, прокурор, покликається як на докази обґрунтованості інкримінованої вини обвинуваченим, у тому числі й постанови про уточнення адреси вчинення злочину ( не вулиця, а площа), враховуючи результати судового слідства, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, раніше судимі і судимість за попередніми вироками на час інкримінованих їм дій та розгляду справи судом, в силу ст.. 89 КК України, не знята.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з воєнною агресією російської федерації проти України.

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як особи внутрішньо переміщені до м. Львова із територій де велись бойові дії, були забезпечені житлом та соціальними допомогами, передбаченими на цей випадок Національним законодавством, тобто розуміли, що живуть у період воєнного стану.

Проте підсудні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимими за злочини проти власності, і, судимість за які не знята, 17.04.2022 року близько 12 год. 43 хв., усвідомлюючи, що в Україні діє воєнний стан, пов`язаний з неоголошеною росією війною проти України та її агресією до українських громадян, оскільки самі стали жертвами цієї війни, за попередньою змовою в групі осіб, перебуваючи в приміщенні магазину « Близенько » (ПП «Мережа - Сервіс Львів»), що згідно уточнених в судовому засіданні прокурором адресних даних, знаходиться на площі ( не на вулиці) Кропивницького, 7/8 у м. Львові, маючи прямий, спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви та попередньо розподіливши між собою ролі, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрали із полиць торгових стелажів магазину «Близенько» майно (товар), що належало ПП «Мережа-Сервіс Львів», а саме: свинину тушковану «Тернопільський м`ясокомбінат», ск/б 500 г., в кількості 4 штуки та вартістю по 61,40 грн. кожна; шоколад «Мілленіум Голд» молочний цілий горіх, вагою по 100 г., в кількості 4 штуки та вартістю по 26,55 грн. кожна, які ОСОБА_3 помістив у сумку - рюкзак, що знаходився за плечами ОСОБА_4 , в той час, як останній, закриваючи своїм тулубом, прикривав дії ОСОБА_3 від можливості бути побаченим сторонніми особами, спостерігаючи по сторонах щоб не бути викритими.

Продовжуючи свої дії на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_3 взяв з полиць торгових стелажів та заховав собі під куртку товар у вигляді: шоколаду « Світоч Ексклюзив чорний з імбиром та цедрою лимона» вагою 100 г., в кількості 2 плитки та вартістю по 30,95 грн. кожна; шоколаду «Міллленіум Фейворіт 99% чорний» вагою 100 г., в кількості 2 плитки та вартістю 36,60 грн. кожна; шоколаду «Лакі Дей молочний з молочною начинкою» вагою 100 г., в кількості 3 плитки та вартістю 24,95 грн. кожна. Після чого вони, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пройшли через касу не вживаючи заходів для оплати та не оплативши товару, покинули приміщення магазину. Заволодівши вказаним товаром безоплатно, шляхом таємного викрадення, обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 завершили свій умисел на таємне викрадення вказаного вище чужого майна, чим заподіяли ПП «Мережа Сервіс Львів» матеріальної шкоди на суму 561 гривень 75 копійок.

Крім цього, судовим слідством, встановлено, що у цей же день, тобто 17 квітня 2022 року, близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину « Близенько » (ПП «Мережа - Сервіс Львів»), що згідно уточнених в судовому засіданні прокурором адресних даних (площа, а не вулиця) знаходиться на площі Кропивницького, 7/8 у м. Львові, маючи прямий спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви та попередньо розподіливши між собою ролі за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи, що в Україні діє воєнний стан, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу до полиць торгових стелажів з товаром, таємно викрали з них товар, а саме: каву « Якобз Монарх Класік», мелена, вагою 450 г. в кількості 2 пачки та вартістю по 125,25 гривень кожна; каву «Якобз Монарх», розчинна, вагою 95 г. в кількості 2 пачки та вартістю по 89,70 гривень кожна; каву «Жокей Імперіал», розчинна, вагою 95 г. в кількості однієї пачки та вартістю 60,25 гривень; каву «Якобз Монарх», розчинна, вагою 100 г. в кількості 1 пачки та вартістю 77,65 гривень, а всього взяли з полиць товару на суму 567 гривень 80 копійок. Крадіжку вчинили шляхом таємного поміщення товару ОСОБА_3 у сумку - рюкзак, що знаходився за плечами ОСОБА_4 , котрий у свою чергу, спостерігав за навколишньою обстановкою щоб не бути поміченими і викритими, для чого своїм тулубом прикривав дії ОСОБА_3 , заступаючи його від поля зору працівників магазину чи сторонніх осіб.

У подальшому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підійшли із вказаним товаром до кас де ОСОБА_3 зімітував покупку, оплачуючи взяту ним пляшку води, а у цей час ОСОБА_4 з неоплаченим товаром у рюкзаку пройшов повз касу не оплативши товару, що знаходився у нього в рюкзаку та почергово, спочатку ОСОБА_4 , а за ним ОСОБА_3 покинули приміщення магазину.

Заволодівши вказаним товаром у безоплатний спосіб, тобто шляхом таємного викрадення, обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 завершили свій умисел на таємне викрадення чужого майна, чим заподіяли ПП «Мережа Сервіс Львів» матеріальної шкоди на суму 567 гривень 80 копійок

Всього за двома епізодами крадіжки, заподіяли шкоди ПП «Мережа Сервіс Львів» на суму 1 129 (одна тисяча сто двадцять дев`ять) грн. 55 коп.

Вказані вище дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були викриті працівниками магазину шляхом перегляду записів з камер відео спостереження за 17 квітня 2022 року, а останнього, тобто ОСОБА_4 , затримано 20 квітня 2022 року коли той перебував у цьому ж магазині працівниками магазину, які упізнали в ньому одного з осіб, що зафіксовані на відео від 17 квітня 2022 року під час крадіжки товару.

Затриманого ОСОБА_10 працівники магазину передали працівникам поліції.

Дані дії обвинувачених органами досудового розслідування та прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному процесі кваліфіковані як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, повторно, тобто як злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, з чим суд погоджується.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 своєї вини в інкримінованому злочині, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України не визнав та пояснив, що 17 квітня 2022 року хворів, знаходився весь час за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_2 , а тому його не могли бачити в магазині. Жодних потреб у вчиненні крадіжки продуктів у нього не було оскільки він, ОСОБА_3 , сам займався волонтерством та неодноразово роздавав продукти мешканцям будинку в якому проживав. Крім того, отримував соціальну допомогу як внутрішньо переміщена особа, у зв`язку з воєнними діями та агресією росії проти України.

Підтвердив, що ОСОБА_4 знав ще до 17 квітня 2022 року, оскільки вони проживали в одному будинку, обидва є внутрішньо переміщеними особами. Також неодноразово пересікалися по волонтерській роботі. Просив суд врахувати, що органи досудового розслідування не реагували на його клопотання та не вживали заходів щодо перевірки його непричетності до крадіжок які інкримінуються, хоч він неодноразово просив про це. Стверджує, що працівники поліції діяли по відношенню до нього грубо, застосовуючи насильство вимагали зізнання у тому чого він не вчиняв. Його затримання відбулося без оформлення процесуальних документів, безпідставно утримували в райвідділі два дня, нічого не пояснюючи. При обшуці та безпосередньо у нього, продуктів, крадіжка яких інкримінуються у вину, у нього не виявлено та не вилучалося. Вважає, що у прокурора відсутні будь - які докази його вини. Що стосується процесуальних документів, які підписані ним на досудовому слідстві, то такі підписані під тиском, залякуванням та погрозами. Він змушений був виконувати вимоги працівників поліції оскільки переживав за своє здоров`я та життя. Крім цього на досудовому розслідуванні було проведено відтворення за його, ОСОБА_3 , участю. Проте всі події і обставини на які він вказував при відтворенні з ним, є неправдиві, оскільки до того поліцейські йому сказали, що він має говорити і що показувати. Він змушений був це робити , переживаючи за своє життя.

У той же час, на запитання головуючого ОСОБА_3 не зміг пояснити та дати відповідь хто саме із працівників поліції , у який спосіб та де вимагав у нього показів на відтворенні, як не вказав цього й у своїх письмових заявах з якими звертався до суду.

На досудовому розслідуванні,- далі продовжив ОСОБА_3 , йому не було забезпечено захисту, у тому числі й на відтворенні, а присутній там адвокат ОСОБА_11 , не захищав його інтересів. Він, ОСОБА_3 , навіть не знав, що це його адвокат. У зв`язку з цим він змушений був у ході судового розгляду відмовитися від адвоката ОСОБА_11 .. Йому також не було вручено підозру та не надано можливість ознайомитися з усіма матеріалами кримінального провадження, і зокрема з відеозаписами. Просить суд звернути увагу, що докази прокурора у вигляді «DVD» дисків, є неналежними та недопустимими доказоми. Сам представник потерпілого - свідок ОСОБА_12 , спочатку стверджував, що відеозапис для працівників поліції ним надавався на флеш носії, потім сказав, що на DVD диску. Вважає, що відео на носіях сфабриковано працівниками поліції, як і уся справа і не стосується його, ОСОБА_3 , а тому необхідно було провести експертизу на визначення автентичності запису. На його, ОСОБА_3 , думку, на відео особа схожа на нього, ОСОБА_3 , але це не він. У той час, він хворів і не міг бути в магазині. Щодо одежі, яка надіта на особі зафіксованій на відео під час крадіжки і одежі на ньому під час відтворення, між якою є схожість, то одежу на відтворення надали йому працівники поліції і сказали вдіти перед початком відтворення. Свою одежу він залишив у райвідділі, а коли повернулися з відтворення то знову переоділи. На відео по відтворенню, одежа в якій він одягнений, не його одежа.

На запитання головуючого, ОСОБА_3 відповів, що не пригадує хто надав йому цю одежу та заставив перевдітися, як не зміг пояснити для чого він це робив, покликавшись на уже зроблену заяву, - боявся за своє життя.

Просив суд звернути також увагу на колір рюкзака, який був вилучений, що він явно не сірого кольору, як це зазначено у протоколі огляду речових доказів.

Звертаючись до суду з промовою в судових дебатах, ОСОБА_3 запевняв суд, що «…. перед богом я чистий у даній кримінальній справі…». Працівники поліції незаконно затримали його і утримували 2 дня. Забрали речі, гроші. То ще не відомо хто кого обікрав. Змусили відмовитися від адвоката. Він неодноразово просив щоб переглянути відео з будинку де він проживав, допитати жителів цього будинку, дослідити чи дійсно такий товар перебував в магазині і чи не був проданий, просив призначити експертизи по відео, але слідчі цього не зробили. На його думку, якщо б слідчі виконали його клопотання та все зробили як вимагає КПК України, то даної кримінальної справи не було б, а він зараз тут би не стояв.

На запитання головуючого чи може він вказати прізвища осіб, яких бажає допитати в якості свідків по обставинах зазначених ним, ОСОБА_3 відповів, що прізвища йому не відомі, як не відоме і їх місце проживання чи роботи, за виключенням чергової в будинку де він проживав, яка бачила його в цей день. Проте і її даних, за якими суд, у порядку ст.. 111 та 135 КПК України міг би викликати її в суд для допиту, не вказав.

Щодо свідка, ОСОБА_12 то вважає, що такий є зацікавленим, а крім того не було проведено інвентаризації чи приймався товар на реалізацію. Він, ОСОБА_3 , не розуміє звідки ОСОБА_12 взяв відеозаписи, що передавав слідчому та, що саме передавав, флешку чи диск.

Цивільного позову, який заявлений представником магазину до нього не визнає, тому, що нічого не викрадав.

Крім цього, в ході судового розгляду, і, зокрема при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу, ОСОБА_3 повідомив, а в ході судового слідства та в дебатах підтвердив, що йому відомо про вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року про його засудження за ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі, однак зазначив, що цей вирок не набрав законної сили, оскільки він, ОСОБА_3 , оскаржив його до апеляційного суду. З даним вироком він не згідний.

На запитання головуючого з яких підстав подана апеляція, чи приймав він участь в апеляційному засіданні з розгляду апеляційної скарги та чи взагалі було призначено апеляційний перегляд вироку, ОСОБА_3 чітких відповідей не мав, відповівши, що такі дані йому не відомі, а в апеляційний суд його не викликали.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому злочині, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України теж не визнав. Як і ОСОБА_3 стверджує, що 17 квітня 2022 року перебував за межами м. Львова, оскільки їздив додому в с. Федорівку Поліського району Київської області за документами, які залишилися там після бомбардування, а тому не міг бути в магазині. Документів не забрав тому, що його будинок підірвано і замість будинку була яма, все згоріло. Він повернувся та поїхав назад у Київ на вокзал, а звідти до Львова. Повернувся у Львів 20 квітня 2022 року. Підтверджень цьому не має, але просив працівників поліції щоб вони допитали волонтерів на залізничному вокзалі у м. Львові котрі його бачили у цей день після повернення з Києва. Проте працівники поліції не захотіли перевірити його алібі.

У той же час, на запитання головуючого, хто із місцевих жителів у с. Федорівка міг би підтвердити, що 17-19 квітня 2022 року він, ОСОБА_4 , перебував у цьому селі, той відповів, що таких осіб назвати не може не пригадує їх. Він зустрічався з якимись мешканцями але не пригадує з ким бачився у цей час та де саме. 20 квітня 2022 року, далі продовжив ОСОБА_4 , в магазині « Близенько » що на площі Кропивницького, 7/8 у м. Львові , його затримали працівники магазину, забрали речі та звинуватили його в тому, що 17 квітня 2022 року він, ОСОБА_4 , ще з одним чоловіком здійснили крадіжку із магазину. Приїхали працівники поліції, забрали його та довго возили по м Львову, а після привезли у приміщення райвідділу. Його затримання відбулося без оформлення процесуальних документів, товару який інкримінується як викрадений , у нього не виявлено та не вилучено. Що стосується процесуальних документів, які підписані ним на досудовому слідстві, то як і ОСОБА_3 , стверджує, що підписував такі під тиском, залякуванням та погрозами збоку працівників поліції. Він змушений був виконувати вимоги працівників поліції, оскільки переживав за своє здоров`я та життя. На досудовому слідстві було проведено відтворення за його участю. Проте всі події і обставини на які він, ОСОБА_4 , вказував при відтворенні з ним, не є об`єктивними, тому, що напередодні йому, ОСОБА_4 , працівники поліції сказали, що саме він має говорити і показувати на відтворенні. Він змушений був це робити, переживаючи за своє життя.

Щодо одежі, яка надіта на особі під час крадіжки і одежі на ньому під час відтворення, погодившись з наявною схожістю між нею, стверджує, що таку одежу на відтворення надали йому працівники поліції і сказали вдіти перед початком відтворення. Свою одежу він залишив у райвідділі, а коли повернулися з відтворення то знову переоділи. На відео по відтворенню, одежа в якій він одягнений, не його одежа.

На запитання головуючого, ОСОБА_4 відповів, що не може пригадати хто надав йому цю одежу та заставив переодітися, хто вимагав у нього та заставляв його на відтворенні вказувати саме так, як він вказував, як не зміг пояснити для чого він це робив, покликавшись, як і ОСОБА_3 , на уже зроблену заяву, - боявся за своє життя.

Теж просив суд звернути увагу на колір рюкзака, який був вилучений, стверджуючи, що він явно не сірого кольору, як це зазначено у протоколі огляду речових доказів, не впевнений що на огляд суду прокурором представлено рюкзак, що належить йому, ОСОБА_4 .

На досудовому розслідуванні йому, ОСОБА_4 теж не було забезпечено захисту, у тому числі й на відтворенні, а про те, що присутній там адвокат ОСОБА_7 є його адвокатом, йому відомо не було, про це йому ніхто не повідомляв.

Йому також не було вручено підозру та не надана можливість ознайомитися з усіма матеріалами кримінального провадження, і зокрема з відеозаписами. Теж просить суд звернути увагу, що докази прокурора у вигляді «DVD» диску, є неналежними та недопустимими. Потерпілий спочатку стверджував, що відеозапис для працівників поліції ним надавався на флеш носії, потім на DVD диску. Як і ОСОБА_3 , вважає, що відео на носіях наданих прокурором сфабриковано працівниками поліції не є автентичним та здобуте не процесуальним шляхом. Уважає, що на відео особа схожа на нього, ОСОБА_4 , але це не він, оскільки в той час він перебував у Київській області і не міг бути в магазині.

Цивільного позову заявленого представником потерпілої сторони не визнає, стверджуючи, що нічого не викрадав.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_8 погодився з показами свого підзахисного. Вважає, що його підзахисний безпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованих крадіжок - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки його вина ґрунтується на доказах, що надані прокурором, проте такі докази, на його, адвоката, думку, є недопустимими з огляду, що здобуті внаслідок процесуальних порушень. Шляхом перегляду відеозапису наданого прокурором та у ході візуального огляду фото таблиць, з запису камер відео спостереження, співставленням зовнішності особи, яка там зображена і фактичним візуальним оглядом ОСОБА_3 ним, адвокатом, встановлено як загальні, так і окремі риси зовнішності, а саме: відсутній шрам на правій брові; брови відрізняються; міжбрівним розривом на зображенні менший ніж у ОСОБА_3 ; овал обличчя на зображенні більш округлий , а у ОСОБА_3 подовжене; форма лінії губ теж відрізняється; не співпадає форма носа; підборіддя також має ознаки розбіжностей. Вказані розбіжності видно неозброєним оком і свідчать про те, що особа на відео і підсудний ОСОБА_3 , є різними особами, що збігається з показами ОСОБА_3 про непричетність його до крадіжки в магазині. Одяг теж не збігається. Крім того, у протоколі зазначено, що ОСОБА_3 не розрахувався за товар, що не відповідає дійсності. Згідно фотознімкам № 16, № 17, особа, зображена на фото знімку № 22 розрахувалася за товар. З огляду на викладене просить суд визнати докази надані прокурором недопустимими в силу вимог статей 86 - 87 КПК України. Покликаючись на судову практику та ст.. 62 Конституції України вважає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Просить визнати недопустимими докази, а саме: протокол огляду предметів від 03 травня 2022 року, складеного слідчим СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області та Диск з відеозаписом з камер відео спостереження, які знаходяться в магазині « Близенько » . При прийнятті судом рішення з цього питання, просить врахувати Постанову Верховного Суду України від 21. 01. 2020 року у справі № 756/8425/17, статтю 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12- рп/2001.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 погодився з показами свого підзахисного та зауваженнями свого колеги - адвоката ОСОБА_8 . Він, адвокат ОСОБА_7 теж уважає, що його підзахисний безпідставно обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки його вина ґрунтується на доказах, що надані прокурором, проте такі докази, на його, адвоката, думку, є недопустимими з огляду на те, що здобуті внаслідок процесуальних порушень. Відтак просить суд визнати докази надані прокурором недопустимими в силу вимог статей 86 - 87 КПК України. Покликаючись на судову практику теж уважає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Просить визнати недопустимими докази, а саме: протокол огляду місця події від 20.04.2022 року; протокол огляду предметів від 21.04.2022 року; протокол огляду предмету, речей від 21.04.2022 (запис з камер відео спостереження); протокол огляду предметів від 03.05.2022 року (запис з камер відео спостереження) DVD диск; слідчі експерименти за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 22.04.2022 рік. При прийнятті рішення з даного питання просить суд врахувати правову позицію що відображена в Постанові від 31 жовтня 2019 року Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 404/700/17 та Постанові від 07 лютого 2019 року у справі № 527/2738/15 -к.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердив, що працює в магазині « Близенько » за адресою : пл. Кропивницького, 7/8 у м. Львові. Підсудних знає з часу даного кримінального провадження. Ним переглядалися відеозаписи з камер відео спостереження магазину та було виявлено, що 17 квітня 2022 року 2 чоловіки здійснили крадіжку товару, як це зазначено у його заяві та довідці про вартість викраденого товару. Підтвердив, що 20 квітня 2022 року ще з одним працівником магазину, а саме ОСОБА_13 затримували ОСОБА_4 , як особу котру упізнали по відео від 17 квітня 2022 року. Він, ОСОБА_12 , викликався до слідчого та надав слідчому носій з відеозаписом, скоріш за все на флеш носії, а може і на диску, не пригадує, так і не давши ствердної відповіді суду. Наполягає, що на вказаних носіях був запис саме з відеокамер магазину « Близенько », що на площі Кропивницького, 7/8 у м. Львові, відеозапис від 17 квітня 2022 року. Заяву у поліцію про вчинення крадіжки 17 квітня 2022 року він, подав після того як було переглянуто відео та затримано ОСОБА_4 . На своїх показах наполягає, у тому числі й щодо відеозапису від 17 квітня 2022 року, скопійованого ним, ОСОБА_12 , з відеокамер магазину та переданих працівникам поліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 з показами свідка ОСОБА_12 повністю погодився, підтвердив, що 20 квітня 2022 року вони у двох затримували ОСОБА_4 , як особу, що за переглядом відеозапису з камер відео спостереження магазину « Близенько » за адресою : пл.. Кропивницького, 7/8 у м. Львові, ще з одним чоловіком, як йому стало відомо ОСОБА_3 , 17 квітня 2022 року здійснили крадіжку товару з магазину.

В судовому засіданні представник потерпілої сторони ОСОБА_9 заявляючи цивільний позов, підтвердив, що допитані в суді свідки є працівниками магазину « Близенько », що належить ПП «Мережа Сервіс Львів» та знаходиться на площі Кропивницького, 7/8 у м. Львові. Факти які повідомили суду свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , йому відомі, ще до початку судового слідства, оскільки ОСОБА_14 консультувався в нього про порядок його процесуальних дій, у тому числі й копіюванню відеозапису від 17 квітня 2022 року. Вважає, що на відеозаписах знятих з камер відео спостереження магазину саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Суд проаналізувавши доводи сторони обвинувачення у доведеності вини підсудних та застереження сторони захисту, а також поведінку й пояснення обвинувачених, переконаний, що починаючи розгляд даного обвинувального акту, як суддя, приступив до його розгляду без упередженої думки, що підсудні вчинили інкримінований злочин.

При цьому дотримуючись принципу презумпції невинуватості в ході судового розгляду обвинувального акту, суд вважає, що забезпечив змагальний порядок судового процесу надавши можливість самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими Кримінально процесуальним кодексом.

Відтак, суд переконаний, що вході судового процесу вдалося зберегти об`єктивність та неупередженість забезпечивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Підтвердженням цьому, суд визнає погоджений у відповідності з вимогами ст.. 337 КПК України щодо меж судового розгляду, ч. 1 та 2 ст. 349 КПК України щодо обсягу дослідження доказів, які підлягали дослідженню, та порядку їх дослідження, вирішивши при цьому усі заявлені сторонами клопотання, у тому числі й з дотриманням вимог ч. 6 ст. 206 КПК України, відповідно до якої заяви підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про, як на їх думку, вчинення проти них злочину, на підставі ухвали суду скеровані керівнику Франківської окружної прокуратури м. Львова, а останнім за фактами викладеними в заявах внесено відомості у ЄРДР за № 0000117 від 23.08.2022 року за ст.. 365 КК України.

Таким чином, розпочинаючи розгляд обвинувального акту, суд дотримався принципів закріплених у ст. 2, статтях 7 - 9, 17, 22 - 23 КПК України, врахувавши вимоги ст.. 9 Конституції України та ст.. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права», на які звертала увагу суду сторона захисту, дотримавшись при цьому правових позицій ЄСПЛ і зокрема зазначених у справі «Barbara Messequ and Javardo v. Spain» від 06.12.1998 p. (n.146) де Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину: обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитись на користь підсудного.

В ході судового процесу та при прийнятті рішення, судом враховано висновки викладені у Рішенні Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року, відповідно до якого, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і - громадянина в кримінальному процесі та ухваленні законного і справедливого рішення у справі.

З огляду на встановлені в ході судового процесу фактичні дані, перевіривши докази надані стороною обвинувачення на їх допустимість та врахувавши застереження підсудних та їх захисників, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено перед судом, факт вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України в період і за обставин зазначених вище.

До такого висновку суд приходить з результатів судового слідства, оцінивши кожен окремо наданий стороною обвинувачення доказ на предмет його відповідності, належності та допустимості а відтак їх оцінки у співвідношенні, послідовності та узгодженості між собою та показами самих обвинувачених і свідків.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 87 КПК України докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, є недопустимими.

Вирішуючи питання допустимості доказів, враховуючи зауваження підсудних та адвокатів, а також висновок прокурора з даного приводу, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.. 85 КПК України докази у вигляді відеозаписів, що містяться на DVD дисках, є належними, оскільки відображають фактичні обставини подій за часом та місцем з участю підсудних. Суд бере до уваги зауваження адвоката ОСОБА_8 та підсудних, що на відео від 17 квітня 2022 року зафіксовано не ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки візуально спостерігаються відмінності між рисами обличчя та в одежі обвинуваченого ОСОБА_3 та особи зображеної на відео.

Вказані твердження сторони захисту суд відхиляє, виходячи з того, що дотримуючись вимог ст.. 23 КПК України, вказані докази досліджені судом в судовому засіданні безпосередньо, шляхом перегляду відеозаписів наданих стороною публічного обвинувачення. При перегляді відеозапису від 17 квітня 2022 року, суд прийшов до переконання, що на відео зафіксовано саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Такий висновок суду ґрунтується на порівнянні побаченого судом безпосередньо.

Твердження сторони захисту, суд визнає оціночними, порівняльними та такими, що не узгоджуються з тим, що побачив суд. Не вважає суд доречним і зауваження, що такі ф акти мали б визначатися експертом, оскільки саме суду законодавець надав право оцінювати докази за власним переконанням, що кореспондується із положеннями ст.. 101 КПК України, відповідно до якої висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком має бути мотивована у вироку. Такою мотивацією суд визнає безпосередній перегляд відеозапису, за результатами якого, у суду відсутні сумніви, що на відео від 17 квітня 2022 року суд бачить саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дії яких у хронологічному перебігу виключають можливість монтажу в тому об`ємі, що б поставити під сумнів автентичність запису. Відтак, суд визнає, що на носіях електронної інформації наданих прокурором в судовому засіданні зафіксовано підсудних, а тому не має доцільності досліджувати це експертним шляхом. Ще давні греки говорили, - « ОСОБА_15 доказуванню не підлягає».

Вирішуючи питання допустимості доказів наданих в судовому засіданні стороною публічного обвинувачення, суд визнає такі допустимими, оскільки вважає, що такі у цілому, здобуті з дотриманням вимог процесуального законодавства.

Так, судом встановлено, що копіювання відеозапису на носії здійснено не органом досудового розслідування, не прокурором - процесуальним керівником чи публічним обвинувачем у кримінальному провадженні, а представником потерпілої сторони - свідком ОСОБА_14 , який в судовому засіданні підтвердив вказаний факт. ОСОБА_14 також будучи приведеним до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, підтвердив в судовому засіданні той факт, що технічні носії, чи то DVD диск чи флешку, на даний час не пригадує, він передав слідчому на письмовий запит, оформивши це супровідним листом та із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За даних обставин, у суду не має підстав недовіряти показам свідка, як не має підстав вважати факт наявності самого відео, враховуючи при цьому притаманність людини не пам`ятати. Відтак, суд визнає, що спірний доказ - відеозапис з відеокамер магазину « Близенько », що на площі Кропивницького, 7/8 у м. Львові та належить ПП «Мережа Сервіс Львів», отриманий в кримінальному провадженні № 0000206 від 21 квітня 2022 року у спосіб, передбачений законом і зокрема ч. 5 ст. 40 КПК України, тобто через здійснення відеозапису через камери відео спостереження магазину та копіюванням з них інформації на відповідний носій.

При цьому суд бере до уваги Рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року, відповідно до якого, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і - громадянина в кримінальному процесі та ухваленні законного і справедливого рішення у справі..

У свою чергу, приписами КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України). Отже, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Вказана обставина врахована слідчим суддею при обранні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу, як один із доказів обґрунтованої підозри, і ухвала слідчого судді стороною захисту не оскаржувалася та набрала законної сили. Більш того, вказана ухвала, як судове рішення стала частиною мотивів судових рішень при продовженні підсудним запобіжного заходу.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 90 КПК України, рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на, обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів. Разом з тим, в ході судового розгляду обвинувального акту, не встановлено таких порушень не встановлено таких і слідчим суддею, оскільки відсутні будь - які рішення слідчого судді що б були прийняті в порядку ст.. 206 КПК України, як відсутні і апеляційні скарги на ухвали про запобіжний захід.

Європейська конвенція з прав людини, зазначає, що за змістом ст. 19 Конвенції, суд контролює дотримання державами-сторонами Конвенції взятих на себе зобов`язань. Питання щодо допустимості доказів у справі - це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим (рішення від 23 квітня 1997 р. у справі «ВанМехелен та інші проти Нідерландів»; рішення від 9 червня 1998 р. у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії»).

Суд не погоджується з доводами сторони захисту, у тому числі й підсудних, що надане прокурором відео не є автентичним, оскільки не відоме джерело з якого скопійовано відеозапис, а тому не може бути доказом у кримінальному провадженні.

Свою незгоду суд мотивує тим, що фактичні обставини отримання цього доказу повідомлено свідками в судовому засіданні, дана обставина узгоджується з процесуальними документами складеними на досудовому розслідуванні де частина відеозапису дублюється у вигляді протоколу огляду фотографій, які у свою чергу узгоджуються з текстом відеозапису. Тому суд відхиляє пояснення підсудних, що прокурор намагається суду продемонструвати неналежний доказ. Суд визнає, що при його дослідженні виникли чисто технічні питання, які суд пов`язує різновидом техніки з якої здійснено копіювання, та технікою з якої здійснюється відтворення.

Крім того, Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 751/6069/19 зазначив, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення, тільки коли електронний документ виступає доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

ВС підкреслив, що долучений слідчим до матеріалів провадження в якості речового доказу DVD-R-диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні, та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у вигляді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації, електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

Аналогічну правову позицію визначила у своїй постанові об`єднана палата

Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року

(справа № 554/5090/16-к),з якої слідує, що ототожнення електронного доказу як

засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним,

оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої

прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання

електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з

електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України оригіналом документа є сам документ, а

оригіналом електронного документа - ще і його відображення, якому надається

таке ж значення як документу. Водночас за ч. 1 ст. 99 КПК документом є

спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який

містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо

відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що

встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали

звукозапису та електронні носії інформації.

Для виконання завдань кримінального провадження, з огляду на положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», допустимість електронного документа як доказу не можна заперечувати винятково на підставі того, що він має електронну форму (ч. 2 ст. 8). Відповідно до ст. 7 цього Закону у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Питання ідентифікації електронного документа як оригіналу можуть бути вирішені уповноваженою особою, яка його створила, або за наявності відповідних підстав шляхом проведення спеціальних досліджень.

Зважаючи на вказану правову позицію та враховуючи безпосередній перегляд судом відеозаписів у розглядуваному кримінальному провадженні, суд вважає, що строною обвинувачення дотримано способу і механізму отримання, збереження відеозапису як доказу , надання його суду для дослідження та не вбачає відповідних підстав для проведення відповідних досліджень їх змісту, оскільки такі не викликають сумніву в суду.

У суду також не має підстав, вважати, що провадження в цілому, зокрема і спосіб отримання доказів, було справедливим, оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні відбулося в межах двох місяців, процесуальні дії здійснювалися з дотриманням розумних строків, та за своїм змістом і повнотою дають підстави суду відхилити будь які твердження, щодо фальсифікації кримінального провадження, як це вважають підсудні.

З наведеного, суд вважає, що надані прокурором докази навіть з урахуванням застережень висловлених стороною захисту, доводять вину підсудних в інкримінованому їм злочині, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України.

Даний висновок суд мотивує тим, що допущені на досудовому розслідуванні процесуальні помилки та описки, на які покликається сторона захисту, не можуть сприйматися судом як недотримання вимог статей 91 -93, 246 КПК України, і, у даному випадку, не свідчать про істотне порушення вимог кримінально процесуального закону, оскільки встановлені судом обставини дають підставу вважати , що обвинуваченим на достатньому рівні було забезпечено дотримання прав обвинувачених, у тому числі й на захист.

Підставою такого висновку, є участь адвокатів при здійсненні відтворень 22 квітня 2022 року, що проводилися з підсудними, участь цих же адвокатів в ході судового розгляду. Щодо заміни адвоката підсудному ОСОБА_3 , то такі підстави викладені в ухвалі суду, та не можуть вказувати на відсутність чи неналежність забезпечення права на захист.

Відтак, суд не вбачає перешкод для можливості посилатися на докази надані прокурором як на фактичні дані, та на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи результати судового слідства, суд приходить до переконання, що вина обвинувачених доводиться у першу чергу наведеними вище показами самих підсудних, які у судовому засіданні підтвердили фактичні обставини проведення саме з ними процесуальних дій, тобто за їх участі у даному кримінальному провадженні,і, зокрема відтворення, обрання запобіжного заходу слідчим суддею, результатами підготовчого судового засідання де вирішувалися питання, передбачені статтями 314 - 316 КПК України, і де сторона захисту та самі підсудні погодилися, що обвинувальний акт може бути призначений до судового розгляду, а отже погоджувалися з тим, що обвинувальний акт відповідає і п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, щодо викладу фактичних обставин справи.

Вина обвинувачених підтверджується також доказами наданими прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному провадженні, а саме:

-заявами директора магазину «близенько» (ПП «Маркет - Сервіс Львів) № 117 ОСОБА_12 від 20.04.2022 та 02.05.2022 року ( т. 1 ас. 144 , 252 - 253) відповідно до яких , повідомлено про крадіжку 17 квітня 2022 року, та в яких зазначено, як додаток: довідка про вартість товару; запис камер відео спостереження;

-витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000206 від 20.04.2022 року про внесення відомостей щодо вчинення крадіжки з магазину « Близенько » 17 квітня 2022 року, де заявником значиться саме ОСОБА_12 ( т.1 ас. 40);

-Повідомленнями про підозру та зміну підозри від 21 квітня 2022 та від 10 червня 2022 року ( т. 2 ас. 104 - 149);

-Ухвалами слідчої судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

-Ухвалою судового засідання від 11.08.2022 року про скерування заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прокурору для прийняття рішення в порядку ст.. 214 КПК України та відповідь прокурора згідно якої внесено відомості в ЄРДР ( т. 1 ас. 177, 192, 203, 215);

-довідкою про вартість викраденого товару та видатковими накладними , що спростовують твердження обвинувачених, про відсутність такого товару в магазині на час інкримінованих їм дій (т. 1 ас. 132, 133, 134);

-протоколом огляду місця події від 20 квітня 2022 року та фото таблицею до нього, відповідно до яких, місцем події є торговий зал магазину « Близенько », що за адресою: м. Львів, пл.. Кропивницького, 7/8 ( т. 1 ас. 135 - 145);

-протоколом огляду предметів від 21 квітня 202 року, відповідно до якого оглядається рюкзак та одежа вилучена в ОСОБА_4 , які у порівнянні з одежею і рюкзаком зафіксованих на відео з камер відео спостереження магазину від 17 квітня 2022 року, що переглянуті в судовому засіданні, мають однакові чітко виражені ознаки. Також вказана одежа ОСОБА_4 відповідає тій, що на відео від 17.04.2022 року, як і одежа ОСОБА_3 , у тому числі й та в якій він був одягнений на відтворенні 22 квітня 2022 року ( т. 1 ас. 147 - 152). Вказаний факт спростовує покази обвинувачених, що таку одежу видали їм працівники поліції на відтворення, а потім знову забрали. Відтак, у суду не має жодного сумніву, що особи які зафіксовані на відео з магазину від 17 квітня 2022 року є саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;

-розписками ОСОБА_4 про повернення йому одягу ( т. 1 ас. 154 - 155);

-квитанцією про здачу рюкзака в камеру зберігання ( т. 1 ас. 153);

-Постановою від 21.04. 2022 року про визнання одягу речовими доказами (т. 1 ас. 156 );

-Запитом слідчого та відповіддю ОСОБА_16 від 01 травня 2022 року, з яких вбачається, що Пащулін на вимогу слідчого скерував диск (т. 1 ас 235 -236);

-Протоколами огляду дисків та фототаблицею до них ( т. 1 ас. 237 -239, 297 - 308);

-Постановами про визнання речовими доказами - дисків ( т.1 ас. 240 - 241, 296);

-Протоколами копіювання від 28.10.2022 та 18.11.2022 року з дисками та покликанням на відео файли ( т. 2 ас. 98 - 103);

-Протоколами слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та долученого до них відео, переглядом якого, суд встановив, що на відтворенні були присутні адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_11 ( т. 1 ас. 242 - 251);

-Протоколами роз`яснення права ОСОБА_3 на захист від 21 квітня 2022 року ( т. 1 ас. 146);

-Постановами про призначення ОСОБА_3 захисника та доручення центру безоплатної вторинної допомоги від 21 квітня 2022 та 07 червня 2022 року з яких вбачається факт забезпечення права на захист ( т. 2 ас. 109, 115 -116);

-Копіями бухгалтерських та прихідно - розхідних документів на товар магазину « Близенько » станом на 17 квітня 2022 року ( т.1 ас. 258 - 272);

У даному випадку, суд враховує зміст ст.. 84 КПК України відповідно до якої, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані ( обставини), отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий , прокурор, слідчий суддя чи суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд звертає увагу учасників процесу, що обґрунтування прокурором вини підсудних у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, доводиться сукупністю доказів досліджених судом та показами отриманими в ході судового розгляду, і у першу чергу самих підсудних, свідків, результати яких суд безпосередньо сприймав підчас судового розгляду.

Суд безпосередньо сприймає, що результати судового розгляду у своїй сукупності з іншими доказами, у тому числі й поясненнями сторін дають суду підставу відхилити будь - які сумніви у доведеності вини підсудних в інкримінованому злочині.

Відтак, суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується показами самих обвинувачених, які кожен окремо, допитувалися в судовому засіданні, які суд оцінюючи приходить до висновку, що вони хоч і є суперечливими, проте у цілому відтворюють хронологію подій за їх, обвинуваченими, участю, відображаючи час, місце та спосіб інкримінованого кримінального правопорушення..

Щодо висловлених заперечень, то суд відхиляє такі, оскільки звіривши їх з відеозаписами, які переглянуті судом, суд приходить до висновку, що заперечення є недоречними з огляду на те, що не узгоджуються із діями самих обвинувачених у той період, що їм інкримінується. Такі заперечення суд розцінює як спосіб захисту.

Вирішуючи питання про призначення покарання підсудним, суд враховує тяжкість інкримінованого злочину, його суспільну небезпечність, осіб обвинувачених та їх ставлення до вчиненого.

Суд бере до уваги, поведінку обвинувачених щодо заперечення своєї вини в інкримінованому злочині та визнає це правом і способом захисту, їх характеристики, наявність шкоди, яка не усунута, наявність судимостей, що у відповідності до положень ст.. 89 КК України вважається не знятою.

Обставин, передбачених ст.. 66 КК України , які пом`якшують покарання підсудним, в ході судового розгляду не встановлено, не наведені такі і сторонами процесу.

Обставин, передбачених ст.. 67 КК України, які обтяжують покарання підсудним, судом не встановлено, не наведено таких й прокурором.

З урахуванням викладеного суд вважає, що обвинуваченим слід призначити мінімальне покарання передбачене санкцією частини четвертої ст.. 185 КК України у вигляді позбавлення волі.

При цьому суд вважає, що у даному випадку обране покарання буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та попередження нових кримінальних порушень, тобто відповідатиме загальним засадам, передбаченим ст.. 65 КК України.

Заявлений цивільний позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що за фактом двох крадіжок 17.04.2022 року підсудними ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заподіяно матеріальну шкоду магазину «Близенько» на загальну суму 1129 ( одна тисяча сто двадцять дев`ять) грн.. 55 коп.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 22 квітня 2022 року на рюкзак скасувати, а після набрання вироком законної сили, рюкзак підлягає знищенню.

Речові докази у вигляді відеозапису обставин подій від 17.04. та 22.04 2022 року, зафіксовані на 7 (семи) «DVD» дисках зберігати при матеріалах судової справи № 465/2986/22.

Контроль за виконанням вироку в частині знищення речового доказу слід покласти на начальника Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 321 - 324, 327, 332-337 376, 615 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та призначити покарання у вигляді 5 ( п`яти ) років позбавлення волі.

ОСОБА_4 , року 1979, місяця червня, дня 03 народження визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України та призначити покарання у вигляді 5 ( п`яти ) років позбавлення волі.

Цивільний позов ( т. 1 ас.76) задоволити. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Приватного Підприємства «Мережа - Сервіс Львів» по 564 (п`ятсот шістдесят чотири) грн.. 77 коп. в загальній сумі 1129 ( одну тисячу сто двадцять дев`ять) грн.. 55 коп.

Речові докази в кримінальному провадженні, що згідно розписок ОСОБА_4 ( т. 1 ас. 154 -155), передані йому на зберігання, після набрання вироком законної сили вважати повернутими власнику з правом розпоряджатися на власний розсуд.

Речовий доказ - рюкзак, який поміщений у поліетиленовий пакет та відповідно до квитанції № 0084 ( т. 1 ас. 147 - 148, 153) переданий на зберігання в камеру речових доказів ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, після набрання вироком законної сили, арешт вважати скасованим, а рюкзак знищити.

Контроль виконання вироку в частині знищення речового доказу покласти на начальника ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області. Про виконання вироку повідомити суд у встановленому законом порядку.

Речові докази у вигляді відеозапису обставин подій від 17.04. та 22.04 2022 року, зафіксовані на 7 (семи) «DVD» дисках, зберігати при матеріалах судової справи № 465/2986/22.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що продовжений підсудним ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні відповідно до ухвали суду від 30 листопада 2022 року, який закінчується об 24. 00 год. 30.12.2022 року, до набрання вироком законної сили вважати продовженим. Після набрання вироком законної сили запобіжний захід вважати скасованим.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні рахувати з часу обрання їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 22 квітня 2022 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд, який ухвалив судове рішення, засудженими з часу отримання копії вироку.

У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 24 січня 2023 року.

Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.

Суддя ОСОБА_1