Справа № 755/2296/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" лютого 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000375Аід 27.01.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.06.2020 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу 850 гривень;

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

10.01.2023 року о 18 годині 48 хвилин, під час дії воєнного стану, ОСОБА_3 перебував у торгівельному залі АЗС № 03/12 ТОВ «Сокар Петролеум», що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 53-а, де у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна.?

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_3 скористався тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, підійшов до вітрини з товаром та взяв коробку з кухонними вагами «Gorenje КТ 10 ORAITO В (КТ10ORАВ)», вартістю 666 грн., заховав їх під куртку та, не розраховувавшись за вказаний товар, вийшов з приміщення АЗС, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди ТОВ «Сокар Петролеум» на суму 666 гривень.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та показав, що дійсно 10.01.2023 року о 18 годині 48 хвилин, під час дії воєнного стану, перебував у приміщенні АЗС, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 53-а, де скористався тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, підійшов до вітрини з товаром та взяв коробку з кухонними вагами «Gorenje», заховав їх під куртку та, не розраховувавшись за них, вийшов з приміщення АЗС. Після чого, викрадені кухонні ваги заклав до ломбарду, за що отримав грошові кошти, якими розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує його вік та стан здоров`я.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, та з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше був засуджений, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив злочин, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_3 положень ст. ст. 69, 75 КК України та вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України. Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Крім цього, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.06.2020 року ОСОБА_3 був засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу 850 гривень. Як вбачається з довідки Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Києві та Київській області від 10.02.2023 року, покарання у виді штрафу 850 гривень, станом на 10.02.2023 року, ОСОБА_3 не відбуте. Інші відомості щодо сплати ОСОБА_3 штрафу в матеріалах кримінального провадежння відсутні.

Також, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року ОСОБА_3 був засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У той же час, відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КПК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, суд вважає за доцільне на підставі ст. 71 КК України частково приєднати ОСОБА_3 невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року, а покарання у виді штрафу, призначене вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.06.2020 року, керуючись положеннями ч. 3 ст. 72 КК України, необхідно виконувати самостійно.

Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання у виді 5 /п`яти/ років 1 /одного/ місяця позбавлення волі.

Крім цього, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.06.2020 року, яким ОСОБА_3 було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу 850 гривень, виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право звернутися із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, учасниками в якому вони були.

Суддя: