Справа № 341/388/23
Провадження № 11-сс/4808/87/23
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2023 року обрано запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою до 26 квітня 2023 року (включно). Визначено заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 80520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень 0 коп. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Підозрюваному роз`яснено умови внесення застави, а у разі внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_9 певні обов`язки: роз`яснено ОСОБА_9 , що у разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави. Контроль за виконанням ухвали покласти на Галицький відділ Івано-Франківської окружної прокуратури.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів, оскільки обраний запобіжний захід є занадто суворим. Сторона захисту вважає, що до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт, не порушуючи норм КПК України. Вважає, що посилання сторони обвинувачення на можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, його можливості впливу на потерпілого і свідків є лише припущенням, без посилання на відповідні докази та обґрунтовано тільки тяжкістю злочину, у вчиненні якого його підозрюють. Звертає увагу на те, що ОСОБА_9 нікуди не тікав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяє слідству та добровільно бажає відшкодувати потерпілому заподіяну матеріальну та моральну шкоду. Відсутність сім`ї та роботи у підозрюваного не дає підстав вважати, що особа схильна до повторного вчинення злочинів.

Апелянт вважає, що ухвала слідчого судді прийнята з порушенням КПК України та норм європейського права у зв`язку з необґрунтованим обранням стосовно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу з непомірною заставою.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 підтримала доводи апеляційної скарги та просила змінити запобіжний захід підозрюваному з тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, старшим слідчим в СВ ВП №3 м. Галич в Івано-Франківського РУП проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №40000037 від 26.02.2023 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

26.02.2023 року ОСОБА_9 затримано в порядку ст.208 КПК України та 27.02.2023 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Зокрема, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності та безпеки руху і експлуатації транспорту, востаннє вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, звільнившись 17.12.2021 з місць позбавлення волі після відбуття покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і в період не знятої та не погашеної у встановленому законом порядку судимості вчинив нове кримінальне правопорушення.

Так, 25.02.2023 року у вечірню пору доби ОСОБА_9 , прогулюючись у м. Бурштині Івано-Франківського району, і знаючи, що за місцем його постійного проживання у гаражі сусіда ОСОБА_10 знаходиться легковий автомобіль марки «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , близько 23:00 год. вирішив незаконно заволодіти вказаним транспортним засобом з метою покататись на ньому автошляхами району. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 пішов до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшов до воріт гаража ОСОБА_10 , які були зачинені на врізний замок, і діючи умисно та повторно, із застосуванням фізичної сили, підняв обидві частини воріт, внаслідок чого вони відчинились, і проник усередину гаражного приміщення. Надалі ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 залишає ключ від автомобіля у замку запалювання, за допомогою наявного у замку запалювання ключа запустив двигун і, маючи можливість розпоряджатися легковим автомобілем ОСОБА_10 , поїхав у напрямку м. Рогатина Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Проїхавши близько 10 км, між с. Конюшки Рогатинської територіальної громади та с. Чагрів Букачівської територіальної громади Івано-Франківського району, в урочищі «Зелена криничка», автомобіль під керуванням ОСОБА_9 заглох і той, не маючи змоги повторно запустити двигун, залишив транспортний засіб на дорозі і пішки повернувся до місця свого постійного проживання.

ОСОБА_9 визнав вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, вказав обставини вчинення злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Під час розгляду клопотання слідчого, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зокрема, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 26.02.2023 року (а.с.8) відповідно до якого було прийнято заяву потерпілого ОСОБА_10 про прийняття усної заяви щодо викрадення автомобіля; протоколом огляду місць події від 26.02.2023 року, відповідно до якого оглянуто ділянку автодороги між с. Конюшки Рогатинської територіальної громади та с. Чагрів Букачівської територіальної громади Івано-Франківського району, в урочищі «Зелена криничка», автомобіль «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (а.с.10-11); протоколом огляду місць події від 26.02.2023 року (а.с.13-14) щодо огляду території господарства за адресою АДРЕСА_1 , звідки викрадено автомобіль; показаннями потерпілого ОСОБА_10 від 26.02.2023 року (а.с.16-17) про повідомлення обставин виявлення викрадення автомобіля «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та показаннями свідків ОСОБА_12 (а.с.19) та ОСОБА_13 (а.с.20-21).

При цьому, колегія суддів зазначає, що остаточна кваліфікація дій та доведеність вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, підлягають з`ясуванню в процесі досудового розслідування та судового розгляду.

Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку стосовно того, що слідчим і прокурором надано достатньо даних, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки вони є знайомими, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_9 ніде офіційно не працевлаштований та раніше судимий.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_9 , і яке є тяжким злочином з можливістю призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, обґрунтованість повідомленої підозри, яка підтверджена показаннями свідків, потерпілого, підозрюваного, відсутність у підозрюваного постійного джерела доходу та достатньо стійких соціальних зв`язків.

Крім цього, слідчий суддя при ухваленні рішення взяв до уваги також наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_9 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення майнових злочинів. Після відбуття покарань належних висновків для себе не зробив і обґрунтовано підозрюється у повторному вчиненні тяжкого корисливого злочину.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дали достатні підстави вважати, що для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведені вище, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків, зокрема передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Своєю чергою тримання під вартою є співмірним та доцільним для забезпечення дієвості цього кримінального провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що відсутні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі слідчого судді та підтверджуються матеріалами провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, який визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вважав за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (з 01.01.2023 року становить 2684,0 грн.), тобто у сумі 80520,0 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), оскільки такий запобіжний захід є достатнім задля забезпечення дієвості цього кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що обставини, які вказані захисником підозрюваного в апеляційних доводах, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки тільки характеризують підозрюваного і не виключають наявність встановлених в судовому засіданні ризиків.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу та тяжкість злочину, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Враховуючи сукупність досліджених судом обставин, стадію на якій знаходиться розгляд кримінального провадження, колегія суддів на даний час не вбачає підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_9 інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить захисник, немає, а тому ухвалу слідчого судді належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст.177,178,183,184,376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2023 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5