ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642/960/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/500/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме підозрюваного ОСОБА_8 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 28 03 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28 03 2023 року задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, який у період з 09.02.2021 по 05.09.2022 обіймав посаду поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

До ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, а саме до 25.05.2023, без визначення застави.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відмовити. Зобов`язати ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на недоведеність реального настання зазначених в клопотанні ризиків. Просив врахувати, що підозрюваний свою провину не визнав, пояснивши, що його дії були викликані обставинами крайньої необхідності, пов`язаними з погрозами йому та його родині. Крім того, с самого початку він саботував весь обсяг робіт, який на нього покладали, офіційно не працевлаштувався і лише зрідка відвідував приміщення, де розташовувався кабінет, в якому він повинен був знаходитись під час роботи.

Крім того, просив врахувати, що ОСОБА_8 має постійне місця мешкання та реєстрацію у м. Ізюм, де проживає разом зі своєю дружиною та дітьми, що свідчить про досить міцні соціальні та родинні зв`язки. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та судимий не був, є учасником АТО, після окупації м. Ізюм нікуди не виїхав та пройшов відповідну фільтрацію з застосуванням поліграфу.

Тому, вважає, що ухвала про обрання відносно нього запобіжного заходу ухвалена з порушенням діючого кримінально-процесуального законодавства та підлягає скасуванню.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Підозрюваний в судове засідання не з`явився, був, відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст.135 КПК України, належним чином повідомлений про дату та час та місце розгляду справи, будь-яких заяву про неможливість розгляду за його відсутності не надав.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю підозрюваного, оскільки це відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга захисника підозрюваного не стосується погіршення становища підозрюваного.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Другим слідчим відділом ТУ ДБР в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000413 від 31.03.2022 за ч. 2 ст. 111 КК України за фактом державної зради працівниками Ізюмського РУП ГУНП в області, які з початку вторгнення на територію області військ рф, перейшли на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану та повністю підпорядковуються у своїй службовій діяльності представникам окупаційних військ рф, виконують їх незаконні вказівки та надають всіляку допомогу на тимчасово окупованій території району.

Згідно відомостей досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що згідно з наказом начальника Головного Управління Національної поліції в Харківській області від 09.02.2021 № 76 о/с його, як старшого сержанта поліції переміщено на посаду поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, з подальшим принесенням 07.11.2015 присяги на вірність Українському народу.

У період збройного конфлікту, 01.04.2022, збройними силами країни агресора рф окуповано м. Ізюм Харківської області. Так, в період часу з 01.04.2022 ОСОБА_10 , перебуваючи на території міста Ізюм Харківської області, будучи працівником правоохоронного органу України, протиправно, умисно, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, без отримання будь-яких вказівок від керівництва Національної поліції України, з метою надання допомоги ворожій державі рф та заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній, економічній та інформаційній безпеці України, в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, вступив у контакт з невстановленими в ході досудового розслідування представниками збройних формувань рф.

В подальшому, у невстановленому місці, у невстановлені дату та час, ОСОБА_8 отримав від вказаних осіб пропозицію про співпрацю з представниками рф, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над територією міста Ізюм Харківської області, тобто переходу на бік ворога, що виражалося у зайнятті ним посади в окупаційній адміністрації та здійсненні закликів до місцевого населення про перехід на бік ворога та запрошенні осіб на роботу до окупаційної адміністрації.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 добровільно погодився активно співпрацювати з представниками окупаційної держави рф та у період часу з липня по серпень 2022 року був призначений окупаційною адміністрацією на посаду «начальник отдела природных ресурсов и экологии Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области» з наданням робочого місця у адміністративному приміщенні, розташованому за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Покровська, 32.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над територією міста Ізюм Харківської області, у серпні 2022 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_8 , знаходячись на території ринку м. Ізюм (Харківська область, м. Ізюм, в`їзд Ринковий, 3), у денний час доби, повідомив громадянину ОСОБА_11 про те, що обіймає посаду в окупаційній адміністрації та здійснив заклик до останнього перейти на бік ворога і також обійняти посаду в зазначеній адміністрації. При цьому, користуючись наданими повноваженнями, як представника окупаційної влади, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_11 про можливість «підібрати» йому посаду, проте, останній відмовився.

Крім того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над територією міста Ізюм Харківської області, 27.08.2022 ОСОБА_8 , діючи як «начальник отдела природных ресурсов и экологии Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области», у письмовій формі звернувся до «и.о. Главы Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области ОСОБА_12 » з проханням надати доступ до інформації про право власності на ставки та інші водні об`єкти на території Ізюмського району Харківської області, обґрунтовуючи це необхідністю проведення інвентаризації водних об`єктів. Тобто, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 , будучи працівником правоохоронного органу України, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України, та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не дотримуючись присяги вірно служити Українському народу, забезпечив становлення і зміцнення окупаційної влади рф, з метою недопущення здійснення контролю українською владою на території м. Ізюм Харківської області, здійснивши тим самим перехід на бік ворога в період збройного конфлікту з рф, в умовах воєнного стану, тобто умисно вчинив діяння на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану.

27.03.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , слідчий посилався на обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_8 , яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, зокрема: - протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 25.10.2022, який обіймав посаду начальника сектору превенції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області та повідомив, що влітку 2022 року, коли він перебував у окупованому м. Ізюм Харківської області, на місцевому ринку зустрів ОСОБА_8 і останній повідомив, що працює начальником екологічного відділу і запропонував йому «підібрати» посаду, на що ОСОБА_11 відмовився; - протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 20.01.2023, який повідомив, що у період окупації працював у організації «ВОХР», що була розташована у приміщенні готелю «Кремянець» по вул. Покровській у м. Ізюм. В цій же будівлі, був розміщений відділ екології при окупаційній адміністрації, яким керував чоловік на ім`я ОСОБА_14 ; протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками свідку ОСОБА_13 від 20.01.2023, який впізнав у ОСОБА_8 чоловіка на ім`я ОСОБА_14 , який керував відділом екології при окупаційній адміністрації у серпні 2022 року; - протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 17.02.2023, яка повідомила, що у період окупації працювала у організації «ВОХР ЮГ», що була розташована у приміщенні готелю «Кремянець» у м. Ізюм, де також був кабінет «Екологія міста Ізюм» підрозділу незаконної адміністрації. Начальником цього відділу був ОСОБА_16 , який працював у серпні 2022 року; - протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками свідку ОСОБА_15 від 17.02.2023, яка впізнала ОСОБА_8 як начальника відділу екології при окупаційній адміністрації; - протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 17.02.2023, який повідомив, що влітку 2022 року, у період окупації м. Ізюм, працював сторожем у організації «ВОХР», що була розташована у приміщенні готелю «Кремянець» у м. Ізюм. Там же був відділ екології при окупаційній адміністрації, в якому працював чоловік, якого свідок може впізнати; - протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками свідку ОСОБА_17 від 17.02.2023, який впізнав у ОСОБА_8 чоловіка, який працював у відділі екології при окупаційній адміністрації у серпні 2022 року; - протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 26.01.2023, яка повідомила, що у період окупації працювала у організації «ВОХР» бухгалтером. Вказана організація була розташована у приміщенні готелю «Кремянець» у м. Ізюм. В цьому ж приміщенні був розташований відділ екології підрозділ незаконної адміністрації, в кому працював чоловік, якого свідок може впізнати; протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками свідку ОСОБА_18 від 26.01.2023, яка впізнала ОСОБА_8 як чоловіка, що працював у відділі екології при окупаційній адміністрації; протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками свідку ОСОБА_19 від 17.02.2023, яка впізнала ОСОБА_8 як чоловіка на ім`я ОСОБА_14 , що у період з кінця липня 2022 року по початок вересня 2022 року працював у організації екології у приміщенні готелю «Кремянець» у м. Ізюм; - протоколом пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками свідку ОСОБА_20 від 23.01.2023, яка впізнала ОСОБА_8 як чоловіка на ім`я ОСОБА_14 , який працював у відділі екології при окупаційній адміністрації м. Ізюм в Харківській області та виконував свої обов`язки у приміщенні готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; - протоколом огляду приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованому за адресою: АДРЕСА_3 від 23.02.2023, в ході якого було виявлено та вилучено, зокрема, полімерний скорозшивач з вставкою «Исходящие», з файлами, в одному з яких знаходиться «Служебная записка начальника отдела природных ресурсов и экологии Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области ОСОБА_8 » на ім`я «И.о. Главы Военно-гражданской администрации Изюмского района Харьковской области ОСОБА_12 » з підписом, виконаним від руки чорнилом синього кольору та приміткою «вх.№ 260 от 27.08.2022» на 1 (одному) арк; «Журнал регистрации исходящей корреспонденции» Отдела природных ресурсов и экологии (загальний зошит 96 арк.); іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Крім того, слідчий посилався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи наявність обґрунтованої підозри, а також той факт, що ОСОБА_8 тимчасово окуповану територію м. Ізюм Харківської області добровільно, з іншими працівниками Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, не залишив, співпрацював з окупаційною адміністрацією, був затриманий в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України, що свідчить про можливість його переховування від органу досудового розслідування. Також, тривалий час ОСОБА_8 є працівником Національної поліції, він володіє тактикою і методами правоохоронної діяльності, методикою проведення негласних оперативно-розшукових заходів і може використати свої знання та досвід на шкоду органу досудового розслідування. Крім того, він має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у тому, що він перейшов на бік ворога ЗС РФ в умовах воєнного стану. Зазначене обумовлює те, що підозрюваний, імовірно, може вживати заходів (як на окупованій, так і підконтрольній Україні території) з тим, щоб знищити службові документи, які були складені ним, як представником незаконного органу окупаційної адміністрації РФ.

Враховуючи, що ОСОБА_8 достовірно відомі місця проживання співробітників правоохоронних органів, ветеранів АТО/ООС, які він міг повідомляти представникам окупаційних військ, він може незаконно впливати на свідків, з метою схилення їх до надання неправдивих показань, у тому числі висуненням погроз спричинення шкоди здоров`ю або позбавленням життя. Зазначений ризик підвищується з тих підстав, що ОСОБА_8 , співпрацював з окупаційними військами, може бути озброєний, і в силу тривалого часу заняття посади у Національній поліції, володіє навичками застосовування вогнепальної зброї і прийомів рукопашного бою.

Оскільки ОСОБА_8 достовірно відомі способи і методи проведення оперативно-розшукової діяльності і досудового розслідування, слідчий вважав, що існує об`єктивний ризику того, що підозрюваний може використати свої знання і навички не для здійснення свого захисту у встановленому законом порядку, а з метою штучного створення доказів своєї невинуватості, у тому числі виготовлення документів, які спростовуватимуть підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, впливу на сторонніх осіб з метою їхнього подальшого допиту з тим, щоб вони надали недостовірні показання, таким чином перешкоджаючи кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, так як існує цілком обґрунтоване припущення, що внаслідок співпраці з ворогом, підозрюваний може вчиняти кримінальні правопорушення проти населення, зокрема, патріотично налаштованих громадян, у тому числі вчиняти злочини проти їх життя і здоров`я, власності, тощо.

У зв`язку з викладеним, слідчий вважав, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам, у зв`язку з чим просив задовольнити клопотання та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Задовольняючи вказане клопотання, слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як особливо тяжкий. Крім того, врахував вимоги ч.6 ст.176 КПК України, відповідно до якої, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1ст.177 КПК України, яким є, зокрема, тримання під вартою, а також дійшов висновку про неможливість обрання застави, відповідно до вимог, зазначених в абзаці 8 частини 4 ст. 183 КПК України.

При цьому, слідчий суддя вважав доведеними стороною обвинувачення заявлені в клопотанні ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_8 згідно ч.6 ст.12 КК України підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, у разі визнання його винуватим йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна, за віком та станом здоров`я підозрюваного відсутні протипоказання для застосування до нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою; у разі не застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та покарання, яке може йому загрожувати, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Також суд врахував особу підозрюваного, який має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, раніше не судимий, а також те, що матеріали клопотання не містять будь-яких даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

Оцінюючи в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню зазначених в клопотанні ризиків з боку ОСОБА_8 тому, обравши йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, врахувавши при цьому, що,починаючи з 24.02.2022 року, відповідно до Указу Президента України ОСОБА_21 №64/2022, в Україні введено воєнний стан, проте, ОСОБА_8 , незважаючи на теперішню складну ситуацію в Країні, вчинив особливо тяжкий злочин, що на думку суду свідчить про те, що підозрюваний є суспільно небезпечною особою, у якої, крім іншого, відсутні будь-які моральні, людські та етичні цінності.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав особи, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав особи, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав особи зазначив "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри,підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами та вказує на те, що для запобігання ризикам, зазначеним слідчим у клопотанні, передбачених п.п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, доведена необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, оскільки відомості щодо особи підозрюваного даютьдостатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні або перешкоджати іншим чином проведенню досудового розслідування, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у тому, що він перейшов на бік ворога ЗС РФ в умовах воєнного стану, не залишив добровільно тимчасово окуповану територію м. Ізюм разом з іншими працівниками Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, співпрацював з окупаційною адміністрацією, а також беручи до уваги його професійні здібності як працівника поліції.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав особи та практиці Європейського суду з прав особи, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України.

З висновками слідчого судді суду першої інстанції щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_8 саме такого запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою без визначення застави, погоджується і апеляційний суд.

За таких обставин, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, оскільки застосування до нього іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду або незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З урахуванням фактичних обставин та згідно пред`явленої ОСОБА_8 підозри, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, що є особливо тяжким злочином, вчиненим в умовах воєнного стану, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, а тому, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та окремих громадян.

Наявність позитивних відомостей щодо особи ОСОБА_8 , в такому випадку не може усувати вірогідності ризиків, про які зазначено в клопотанні. За таких обставин, незгода сторони захисту з висновками суду першої інстанції щодо наявності ризиків, ґрунтується лише на суб`єктивних оціночних судженнях сторони захисту, внаслідок чого колегія суддів не може взяти їх до уваги.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

За таких обставин доводи захисника підозрюваного про недоведеність ризиків, передбачених п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 28 03 2023 року про застосування до підозрюваного за ч.2 ст.111 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 25 05 2023 року, включно, без визначення застави, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3