Справа № 446/836/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/518/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286; ч.1 ст. 135 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8
законного представника потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10
за апеляційними скаргами заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року стосовно ОСОБА_6 , за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, -

встановила:

вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та ч.1 ст.135 КК України призначено йому покарання: за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки; за ч.1 ст. 135 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, звільненона підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності у зв"язку із закінченням строків давності.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст. 76 КК України в зв`язку із звільненням від відбуття покарання ОСОБА_6 з випробуванням, покладено на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень нуль копійок) заподіяної кримінальними правопорушеннями майнової шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 40000 грн. (сорок тисяч гривень нуль копійок) заподіяної кримінальними правопорушеннями моральної шкоди.
Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.
Згідно вироку, 02 липня 2018 року близько 13 години 40 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 2103» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Зеленій в с. Верени Кам`янка-Бузького району Львівської області в напрямку виїзду на автодорогу сполучення «Батятичі-Туринка», порушуючи вимоги пункту 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, яким вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків та вимоги пункту 2.3б, яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, пункту 2.9, яким передбачено, що водієві забороняється: а) «керувати транспортним засобом у стані алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та пункту 11.3, яким передбачено, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу, які виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом рухався по середині дороги та не надав переваги зустрічному мотоциклу «GEON» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок чого відбулось зіткнення вищевказаних транспортних засобів. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав згідно з висновком судово-медичної експертизи № 679 від 17.08.2018 тілесне ушкодження у виді відкритого перелому середньої третини кісток правої гомілки, яке утворилося від дії тупого твердого предмета (предметів), могли виникнути від удару виступаючими частинами кузова автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди 02 липня 2018 року та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення.
Крім того, в цей же день, 02 липня 2018 року близько 13 год. 40 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 2103» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Зеленій в с. Верени Кам`янка-Бузького району Львівської області в напрямку виїзду на автодорогу сполучення «Батятичі-Туринка», в порушення вимог п. 11.3 Правил дорожнього руху України здійснив зіткнення з зустрічним мотоциклом «GEON» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок чого заподіяв останньому тяжке тілесне ушкодження, поставивши потерпілого в небезпечний для життя стан. Так, після вчинення зіткнення з зустрічним мотоциклом «GEON» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , водій ОСОБА_6 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що мотоцикліст ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, через що перебуває в небезпечному для житті стані, позбавлений реальної можливості до самозбереження, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не звернувся за допомогою до присутніх осіб і не відправив потерпілого до лікувального закладу, хоча повинен і мав об`єктивну можливість не зробити, легковажно розраховуючи на те, що можлива допомога буде надана іншими особами, натомість не залишившись на місці ДТП, автомобілем самовільно покинув місце пригоди, чим залишив потерпілого в небезпечній ситуації, в яку сам його і поставив.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6
- за першим епізодом за ч. 2 ст. 286 КК України, як умисні дії, які виразилися у порушені правил безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило малолітньому потерпілому ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження;
- за другим епізодом за ч.1 ст. 135 КК України, тобто завідомо залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для житті стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство та інший безпорадний стан, при цьому маючи змогу надати їй допомогу, оскільки він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
На вирок суду заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19.05.2022 стосовно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що всупереч положенням ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286 КПК України суд не виніс ухвали про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 135 КК України, натомість завершив судове провадження в загальному порядку, виніс обвинувальний вирок, яким визнав ОСОБА_6 винуватим за ч. 1 ст. 135 КК України та, призначивши обвинуваченому кримінальне покарання за вказаною статтею у виді 1 року позбавлення волі, цим же вироком звільнив його від кримінальної відповідальності.
Крім цього, зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи зазначений вирок, взяв до уваги, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, потерпілий не наполягав на реальній мірі покарання щодо обвинуваченого, обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні 5 неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Наголошує, що посткримінальна поведінка ОСОБА_6 дає підстави сумніватись у можливості його виправлення без відбування покарання, оскільки, ОСОБА_6 , вчинивши ДТП при обтяжуючих обставинах (оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння), втік з місця пригоди, залишивши неповнолітнього потерпілого у небезпеці. Після вчинення ДТП добровільно не відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, хоча мав для цього достатньо часу, оскільки з дня вчинення злочину минуло майже 4 роки.

Апелянт підкреслює, що висновок про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання суд міг би зробити на підставі досудової доповіді, яка відповідно до ст. 314-1 КПК України складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.
Проте, всупереч вимогам п. 6 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 314-1 КПК України суд ухвалою підготовчого судового засідання від 02.03.2021 не зобов`язав орган з питань пробації скласти досудову доповідь стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , не зважаючи на те, що злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, підпадає під визначення ч. 2 ст. 314-1 КПК України, а обставини, передбачені ч. 4 зазначеної статті, відсутні.

Враховуючи наведене, вважає, що рішення суду про застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 є необгрунтованим та невмотивованим.

На вирок суду представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок Кам`янка-Бузького районного суду від 19.05.2022 року у справі № 446/836/20 та стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 додатково матеріальних збитків понесених на покупку імплантів в сумі 7800,00 гривень та моральну шкоду на загальну суму з 100000,00(сто тисяч) гривень

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що не погоджується з рішенням суду в тому, що обставинами,які пом`якшують вину покарання засудженого ОСОБА_6 є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки суд досить формально віднісся до визначення щирості каяття, фактично ототожнив його з визнанням вини.

Наголошує, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 відсутні дані на підтвердження того, що засуджений намагався будь-яким чином допомогти потерпілому,його батькам оговтатись від пережитого, компенсував їм перенесені страждання, чи полегшив душевний біль. Поза увагою місцевого суду залишилось і ставлення ОСОБА_6 до вчинених ним порушень та його поведінка після вчинення злочину.

Щодо рішення суду в частині стягнення з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальних збитків та моральної шкоди, то вказане рішення є таким, що суперечить вимогам ст.263 ЦПК України, на думку представника потерпілого.

Звертає увагу, що при поданні до суду цивільного позову в порядку ст.ст. 127,128 ЦПК України зазначено, що на лікування потерпілого, а саме 03.07.2018 року було закуплено набір імплантатів вартість яких 7800,00 гривень, що підтверджується рахунок-фактурою №0307/207 копія якої додана до матеріалів справи. Однак суд при постановленні рішення даних обставин не врахував і не стягнув на користь потерпілого ОСОБА_8 завданих матеріальних збитків у вказаній сумі.

Окрім того постановлений судом розмір моральної шкоди не є співрозмірним з глибиною душевних страждань понесених малолітнім ОСОБА_8 на момент ДТП у 2018 році, за час тривалого лікування в лікарні та за час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Зокрема завдана потерпілому ОСОБА_8 моральна шкода полягає в наступному: у душевних стражданнях,які він зазнав у зв`язку з перенесеною фізичною біллю, каліцтвом та ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, у душевних та фізичних стражданнях, які він зазнав під час стаціонарного лікування в ЛШМД та під час амбулаторного лікування після ДТП.

Підкреслює, що оскільки на час вчинення ДТП ОСОБА_8 був малолітнім, а відтак сильно переживав чи зможе він самостійно ходити, як буде переносити навантаження на ногу, що звичайно завдавало йому душевних страждань. Виходячи з вимог розумності та справедливості, апелянт вважає, що справедливим буде рішення стягнення з відповідача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, апеляційну скаргу керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_8 , законного представника потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подану представником потерпілого апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 задоволити, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України, на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу від покарання особа звільняється вироком суду.
Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності, окрім наявності передбачених законом України про кримінальну відповідальність обставин, є також згода підозрюваного, обвинуваченого на таке звільнення (ст. 285 КПК України).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду висловив свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 135 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Проте, всупереч положенням ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286 КПК України суд не виніс ухвали про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 135 КК України, а завершив судове провадження в загальному порядку, виніс обвинувальний вирок, яким визнав ОСОБА_6 винуватим за ч. 1 ст. 135 КК України та, призначивши обвинуваченому кримінальне покарання за вказаною статтею у виді 1 року позбавлення волі, цим же вироком звільнив його від кримінальної відповідальності.
Поряд з цим, суд першої інстанції не врахував п. 6 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 314-1 КПК України та не зобов`язав орган з питань пробації скласти досудову доповідь стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , не зважаючи на те, що злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, підпадає під визначення ч. 2 ст. 314-1 КПК України, а обставини, передбачені ч. 4 зазначеної статті, відсутні.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав:

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями відшкодовується особою,яка її завдала за наявності її вини.

Поряд з цим, поза увагою суду залишилось те, що в матеріалах справи наявні доповнення до цивільного позову від 26.04.2021 р., представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 просив стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 92000 грн. завданих матеріальних збитків та 100000 грн. моральної шкоди (а.с. 100), проте суд при винесенні вироку таких не врахував та не обґрунтував свого рішення з даного приводу.
З наведеного слідує, що належне, повне і послідовне обґрунтування судових висновків у вироку суду є обов`язковим. Формальний підхід до цього не лише породжує сумніви у стороннього спостерігача про законність вироку.

З врахуванням зазначеного судом не було надано належної оцінки всім доказам на предмет їх належності, допустимості та достовірності, що ставить під сумнів висновки суду, який вибірково підійшов до оцінки доказів, не надавши оцінки доказам в повному обсязі.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

В той же час вказані порушення вимог процесуального закону, на переконання колегії суддів, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року стосовно ОСОБА_6 , за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, з огляду на положення ч. 1 ст. 412 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України,апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в числі іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду.

Як передбачено ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 задоволити, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 задоволити частково.
Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 травня 2022 року стосовно ОСОБА_6 , за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4