ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/5031/22 (1-кс/953/3330/22) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/701/22 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки кримінальне провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № №0002839 від 11.09.2022р., підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого.

Обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 58 днів , з утриманням в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 8 листопада 2022 року без визначення застави.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчим суддею зазначено, що доводи прокурора про доведення існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими.

Крім того слідчий суддя, обираючи такий запобіжний захід виходив із того, що вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим у скоєні злочину у вчиненні якого підозрюється, особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України , слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 58 днів.

В апеляційній скарзі підозрюваний просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт за адресою проживання.

Апелянт зазначає, що не погоджується з прийнятим рішенням.

Вказав, що в суді пояснював про застосування до нього фізичного насильства, тортур особами в військовій формі, які співпрацювали з окупантами.

Також наголосив у скарзі, що має проблеми зі здоров`ям, інвалідність і знаходження в умовах слідчого ізолятора призведе до погіршення стану здоров`я.

Крім того, підозрюваний вказує на існування у нього міцних соціальних зв`язків.

Сторони кримінального провадження були повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином. Підозрюваний не виявив бажання приймати участь у судовому засіданні, у своїй апеляційній скарзі просив проводити судовий розгляд без його участі.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе проводити судовий розгляд за відсутності сторін в порядку ст. 406 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги підозрюваного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про продовження строку тримання під вартою відповідає вимогам п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст. 196 КПК України.

Так з матеріалів провадження вбачається, що Слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002839 від 11.09.2022р.

12.09.2022 в порядку, визначеному ст. 615 КПК України, ОСОБА_6 був затриманий слідчим СВ УСБУ в Харківській області.

12.09.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Обгрунтованість підозри підтверджується доказами, а саме протоколи допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , графік чергувань «полицейских УВД ВГА в Харьковськой области»; протокол допиту у якості підозрюваного ОСОБА_10 .

Колегія суддів не погоджується з урахуванням названих вище обставин та доказів обґрунтованості підозри із доводами сторони захисту щодо повної відсутності ризиків, взагалі.

Так санкція ч.7 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином злочин, який інкримінується підозрюваному є особливо тяжким та має підвищену суспільну небезпеку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Також, як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Так, при розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше не судимий, пенсіонер, інвалід 3 групи. Доказів наявності малолітньої дитини, а також працевлаштування ОСОБА_6 слідчому судді надано не було.

В той же час враховуючи існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1ст.177КПК України, наявність яких не спростовано стороною захисту ,а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 , кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, враховуючи ,що дії ОСОБА_6 , за вчинення яких повідомлено підозру, носять характер особливо тяжкого кримінального правопорушення, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Даних які б вказували на неможливість підозрюваного за станом здоров`я перебувати в умовах СІЗО станом як на час розгляду клопотання так і під час апеляційного розгляду не надано.

Також колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо відсутності ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки наявність таких ризиків не доведено прокурором.

Правильними є і висновки суду про наявності обґрунтованої підозри, оскільки у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор, слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, як на те посилається сторона обвинувачення, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14.03.1984 Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За таких обставин, ухвала слідчого судді винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 406, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 14 вересня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № №0002839 від 11.09.2022р., підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді