КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/9537/22 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4601/2022 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3»- адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року, -

за участю:

представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001105 від 12.11.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та накладено арешт на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; земельні ділянки з кадастровими номерами: :79:364:0195, :79:364:0196, :79:364:0197, :79:364:0198, :79:364:0199, :79:364:0200, :79:364:0201 (що утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :79:364:0323), власником яких є ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3», , з забороною їх використання, експлуатації, виконання будівельних робіт, перереєстрації та відчуження на час досудового розслідування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3»- адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу про накладення арешту на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; земельні ділянки з кадастровими номерами: :79:364:0195, :79:364:0196, :79:364:0197, :79:364:0198, :79:364:0199, :79:364:0200, :79:364:0201 (що утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :79:364:0323), власником яких є ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3», , в частині заборони їх використання та експлуатації.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказана ухвала слідчого судді в частині заборони використання та експлуатації зазначених земельних ділянок є незаконною так як ухвалена з порушенням норм кримінально-процесуального права, ґрунтується на припущеннях, на невстановлених достовірно фактах, та на доказах, які не можна приймати як такі. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Апелянт вказує на те, що ОК «Власна квартира 3» є добросовісним набувачем тому, що правочин, за яким він набув у володіння майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину.

Також апелянт зазначає, що на цих ділянках на які накладено арешт крім частини житлового будинку, також розташовані: паркан, будівельний кран, будівельні матеріали, будка для охорони, переносні побутові приміщення для будівельників, будівельне приміщення, яким користується ОСОБА_8 . Ніяких будівельних чи інших робіт на вільних частинах арештованих ділянках не проводилось і не проводиться.

Заборона використання та експлуатації арештованих земельних ділянок, передбачає звільнення їх від частини житлового будинку де мешкають люди в своїх квартирах, заборону мешканцям використовувати прибудинкову територію, звільнення від будівельного обладнання, будівельних матеріалів та приміщень, паркану, що належать кооперативу який обслуговує житловий будинок, що призведе до непередбачених матеріальних витрат ОК «Власна квартира З».

Крім того прибирання паркану та охорони з ділянок, яке здійснює ОК «Власна квартира 3» за свій рахунок, призведе до захаращення їх та можливого захоплення. В ухвалі суду при накладенні арешту так і не зазначено, на кого покладається виконання ухвали по забезпеченню заборони по використанню, експлуатації, виконанню будівельних робіт, перереєстрації та відчуження.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутності відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 та ст. 422 КПК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3» - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, дослідивши матеріали справи, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, що Слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві за процесуального керівництва Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні

№ 0001105 від 12.11.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У межах кримінального провадження перевіряється можливий факт незаконного заволодіння земельною ділянкою, з метою її подальшого незаконного використання.

Зокрема установлено, що ОСОБА_9 з метою можливого незаконного заволодіння земельною ділянкою, що розташована у АДРЕСА_2, з кадастровим номером :79:364:0323, звернувся до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_10 для оформлення за собою права власності на земельну ділянку.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 02.03.2020 державний реєстратор ОСОБА_10 зареєструвала право власності за ОСОБА_9 на згадану земельну ділянку на підставі рішення сесії Київської міської ради від 18.12.2008 за № 922/922 (далі - рішення сесії), номер запису в реєстрі 35838396.

Згідно відомостей Державного реєстру прав до заяви ОСОБА_9 додано:

- постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2011 у справі № 2а-16462/10/2670;

- ухвалу Київського апеляційного Адміністративного суду від 02.07.2015 у справі № 2а-16462/10/2670;

- ухвалу Вищого Адміністративного суду України від 24.07.2015 у справі № К/800/33785/15;

- рішення II сесії VI скликання Київської міської ради від 18.12.2008 № 922/922 «Про передачу громадянам земельних ділянко для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському та Голосіївському районах м. Києва».

Окружним адміністративним судом міста Києва (постанова від 17.11.2011 у справі № 2а-16462/10/2670) Київським апеляційним Адміністративним судом (ухвала від 02.07.2015 у справі № 2а-16462/10/2670) та Вищим адміністративним судом України (ухвала від 24.07.2015 у справі № К/800/33785/15) за позовом прокурора, а також апеляційними та касаційними скаргами прокурора та апеляційними скаргами зацікавлених осіб розглядалось питання щодо законності рішення сесії Київської міської ради від 18.12.2008 за № 922/922 та законності передання земельних ділянок виділених громадянам вказаним рішенням Київської міської ради у приватну власність.

За результатами розгляду касаційної скарги прокурора Вищим адміністративним судом України постановлено відмовити у її задоволенні, а також зазначено, що питання законності рішення сесії не віднесено до підсудності судів адміністративної юрисдикції.

В той же час установлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.09.2014 визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 905415 виданий ОСОБА_9 та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.12.2009 за № 07-7-05102.

Крім того, вказаним рішенням суду скасовано договір купівлі-продажу згаданої земельної ділянки укладений 28.12.2010 між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , зареєстрований в реєстрі за № 8 та вирішено відновити становище яке існувало до порушення пов`язаного з оформленням права приватної власності на земельну ділянку шляхом повернення її в розпорядження Київської міської ради.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.09.2014 (справа 752/2799/14-ц) в частині скасування державного акту на землю виданого ОСОБА_9 , скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки згідно якого набувачем прав власності на неї стала ОСОБА_11 та повернення земельної ділянки у комунальну власність, залишено у силі ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 03.09.2014 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015 (справа № 757/2799/14-ц).

При винесенні рішення від 04.09.2014 Голосіївський районний суд м. Києва керувався тим, що земельну ділянку передано у власність ОСОБА_9 всупереч положенням ст.ст. 20, 52, 118, 186-1 ЗК України та Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 15.07.2004 № 457/1867.

При цьому, суд виходив із того, що відповідачами ( ОСОБА_9 та ОСОБА_13 ) не надано до суду доказів на підтвердження розроблення та затвердження проекту землеустрою та проведення обов`язкової державної експертизи щодо передання із зони зелених насаджень загального користування згідно п. 896 (додатку) рішення сесії у приватну власність ОСОБА_9 спірної земельної ділянки зі зміною її цільового призначення, як для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Таким чином, при ухваленні згаданих вище рішень судами загальної юрисдикції приймались до уваги обставини, які стосувались недотримання порядку передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_9 , що також в черговий раз констатовано в ухвалі суддями Київського апеляційного суду від 12.07.2017 (справа № 752/13803/15-ц).

На підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.09.2014 (справа 752/2799/14-ц) 29.03.2017 державним реєстратором Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_14 право власності на земельну ділянку зареєстровано за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради.

З огляду на викладене, 06.03.2020 при реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_9 державним реєстратором ОСОБА_10 безпідставно припинено право власності на неї територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Як вказувалось вище, підставою для проведення такої реєстраційної дії державним реєстратором, фактично, було згадане рішення сесії. В той же час, державний реєстратор не пересвідчився та не отримав від ОСОБА_9 інші документи (передбачені п. 8 рішення сесії та про які згадувалось у рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 04.09.2014) для проведення реєстраційної дії.

Постанова Окружного адміністративного суду від 17.11.2011 та рішення апеляційної та касаційної інстанції якими вказана постанова була переглянута не надавали права державному реєстратору ОСОБА_10 вчинити відповідну реєстраційну дію, оскільки ними фактично було постановлено, що порушене у позові питання не підсудне судами адміністративної юрисдикції.

Таким чином, на час вчинення реєстраційної дії фактично державний реєстратор ОСОБА_10 повинна була врахувати рішення від 04.09.2014 Голосіївського районного суду м. Києва та рішення судів апеляційної та касаційної інстанції якими його переглянуто, відомості про які фактично містились у реєстрі.

Згідно наказу Міністерства юстиції України «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) ОСОБА_10 » від 31.08.2022 № 3675/5 та акту за результатами проведення перевірки від 31.08.2022 № 2051/19.1.1/22 встановлено порушення вимоги Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 та Закону України «Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при вчиненні державним реєстратором ОСОБА_10 згаданої реєстраційної дії.

Також установлено, що вказана земельна ділянка після реєстрації на неї права власності за ОСОБА_9 неодноразово «переоформлялась» (реєструвалось право власності) за іншими особами, а також розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказану земельну ділянку за кадастровим номером :79:364:0323 закрито у зв`язку з її поділом та присвоєнням нових кадастрових номерів часткам на які її було поділено.

Так, згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що:

10.03.2021 ОСОБА_9 передав у власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер: :79:364:0323), ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно договору купівлі-продажу;

15.01.2021 ОСОБА_15 та ОСОБА_16 передали у власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, (кадастровий номер: :79:364:0323), для ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно договору купівлі-продажу;

25.03.2021 ОСОБА_17 , через ОСОБА_18 , який діяв за довіреністю, передав у власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер: :79:364:0323), за договором купівлі-продажу для ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

26.03.2021 ОСОБА_19 зареєструвала заяву у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_20 , на поділ земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, (кадастровий номер: :79:364:0323), та виготовлення технічної документації на сформовані нові земельні ділянки.

14.05.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва ОСОБА_21 зареєструвала право власності за ОСОБА_19 на земельні ділянки з кадастровими номерами: :79:364:0195, :79:364:0196, :79:364:0197, :79:364:0198, :79:364:0199, :79:364:0200, :79:364:0201, які утворились внаслідок поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, (кадастровий номер: :79:364:0323).

24.05.2021 ОСОБА_19 було прийнято в асоційовані члени ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3».

27.05.2021 було укладено КООПЕРАТИВНУ УГОДУ № 27/05/21 НЖ-П-К-ВКЗ про закріплення паю за асоційованим членом кооперативу та порядок сплати пайових внесків у ОБСЛУГОВУЮЧОМУ КООПЕРАТИВІ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3», за якою член обслуговуючого кооперативу ОСОБА_19 передала за актом приймання-передачі у власність Кооперативу в рахунок пайового внеску, земельні ділянки з кадастровими номерами: :79:364:0195, :79:364:0196, :79:364:0197, :79:364:0198, :79:364:0199, :79:364:0200, :79:364:0201, які утворились внаслідок поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, (кадастровий номер: :79:364:0323).

27.05.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва ОСОБА_21 зареєструвала право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :79:364:0195, :79:364:0196, :79:364:0197, :79:364:0198, :79:364:0199, :79:364:0200, :79:364:0201, за ОБСЛУГОВУЮЧИМ КООПЕРАТИВОМ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3», .

Постановою слідчого від 09.09.2022 земельні ділянки :79:364:0195, :79:364:0196, :79:364:0197, :79:364:0198, :79:364:0199, :79:364:0200, :79:364:0201, (що утворилися внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером: :79:364:0323) визнано речовим доказом.

Проведеним оглядом вказаних ділянок установлено, що їх територія обнесена забором, на них знаходяться будівельні прилади, техніка та матеріали.

19.09.2022 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_22 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001105 від 12.11.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 ; земельні ділянки з кадастровими номерами: :79:364:0195, :79:364:0196, :79:364:0197, :79:364:0198, :79:364:0199, :79:364:0200, :79:364:0201 (що утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :79:364:0323), власником яких є ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3», , з забороною їх користування (використання, експлуатації, виконання будівельних робіт) відчуження та розпорядження на час досудового розслідування.

На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення послалась на те, що вищевказані земельні ділянки мають значення як речовий доказ у кримінальному провадженні, досудове розслідування у якому здійснюється слідчим відділом СУ ГУ Національної поліції у м. Києві та існує загроза його знищенню, пошкодженню або настанню інших тяжких наслідків, а також з метою збереження майна унеможливлення його відчуження та іншим обставинам, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим просив накласти арешт на зазначені земельні ділянки.

28.09.2022 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора було задоволено та накладено арешт на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; земельні ділянки з кадастровими номерами: :79:364:0195, :79:364:0196, :79:364:0197, :79:364:0198, :79:364:0199, :79:364:0200, :79:364:0201 (що утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :79:364:0323), власником яких є ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3», , з забороною їх використання, експлуатації, виконання будівельних робіт, перереєстрації та відчуження на час досудового розслідування.

Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції частково погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України,у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказані в клопотанні земельні ділянки з кадастровими номерами: :79:364:0195, :79:364:0196, :79:364:0197, :79:364:0198, :79:364:0199, :79:364:0200, :79:364:0201 (що утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :79:364:0323), власником яких є ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3», ,з тих підстав, що вказані об`єкти нерухомого майна у встановленому законом порядку визнані речовими доказами в кримінальному провадженні та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора у частині накладення арешту на вказані земельні ділянки, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказані об`єкти нерухомого майна можуть бути об`єктом злочину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог закону наклав арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами: :79:364:0195, :79:364:0196, :79:364:0197, :79:364:0198, :79:364:0199, :79:364:0200, :79:364:0201 (що утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :79:364:0323), власником яких є ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3», .

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора у частині заборони використання та експлуатації стосовно вище вказаних земельних ділянок, не дотримався вимог ч. 4 ст. 173 КПК України не врахував наслідки для власника майна ОБСЛУГОВУЮЧОГО КООПЕРАТИВУ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3», які можуть суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді обмеження права використання та експлуатації вказаних земельних ділянок, здійснено в порушення вимог закону.

З урахуванням викладеного, виходячи з положень ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню із постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на належні ОБСЛУГОВУЮЧОМУ КООПЕРАТИВУ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3» земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3»- адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001105 від 12.11.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та накладено арешт на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; земельні ділянки з кадастровими номерами: :79:364:0195, :79:364:0196, :79:364:0197, :79:364:0198, :79:364:0199, :79:364:0200, :79:364:0201 (що утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :79:364:0323), власником яких є ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3», , з забороною їх використання, експлуатації, виконання будівельних робіт, перереєстрації та відчуження на час досудового розслідування, - скасувати в частині заборони їх використання та експлуатації.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001105 від 12.11.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - задовольнити частково.

Накласти арешт на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; земельні ділянки з кадастровими номерами: :79:364:0195, :79:364:0196, :79:364:0197, :79:364:0198, :79:364:0199, :79:364:0200, :79:364:0201 (що утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :79:364:0323), власником яких є ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «ВЛАСНА КВАРТИРА 3», , з забороною перереєстрації, відчуження та виконання на них будівельних робіт.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_23 ОСОБА_24