Справа № 161/1560/22 Провадження №11-кп/802/645/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 125 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2022 року щодо ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Чаруків Луцького району Волинської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, працюючий на посаді столяра ТОВ «КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ», раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.125 КК України, до покарання у виді 9 (дев`яти) місяців виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 15 (п`ятнадцяти) відсотків із суми заробітку.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 , на користь потерпілого ОСОБА_10 5 558 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 65 коп. спричиненої матеріальної шкоди, а також 10 000 (десяти тисяч) грн. завданої моральної шкоди.

ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він 06.10.2021, близько 11 години 45 хвилин, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, з метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та кримінально-протиправний характер своїх дій, в ході конфлікту, який виник на ґрунті тривалих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_10 , який є інвалідом першої групи підгрупи Б по зору, умисно наніс два удари кулаком правої руки у ліву частину обличчя та близько трьох ударів правою ногою в область лівої сідниці потерпілого ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді синця на верхній повіці лівого ока, яке згідно висновку судово-медичного експерта № 775 від 11.10.2021 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним. Посилається на те, що він не наносив ударів потерпілому в обличчя, а лише наніс декілька ударів ногою по сідниці. Вказує на те, що допитані під час розгляду справи свідки, не були очевидцями конфлікту, а тому їхні показання не підвереджують його винуватість. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, судом неправильно визначено розмір матеріальної шкоди, зокрема безпідставно стягнуто суму в розмірі 135 гривень 30 копійок, оскільки згідно чеку, він датований 18 серпня 2021 року, тоді як подія мала місце 06 жовтня 2021 року. Просить вирок суду скасувати, а провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілого вважає вирок суду в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди незаконним. Посилається на те, що обвинувачений збитків не відшкодував, вибачення у потерпілого не попросив. Також зазначає, що вирішуючи цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди судом не враховано завдані ОСОБА_10 моральних страждань. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді 3 років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із сум заробітку та стягнути в користь потерпілого 100 000 гривень.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримували, а апеляційну скаргу представника потерпілого заперечили та просили скасувати вирок суду і закрити кримінальне провадження, представника потерпілого, який свою апеляційну скаргу підтримував, при цьому заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого і просив скасувати вирок та ухвалити новий, думку прокурора, яка заперечувала подані апеляційні скарги та просила судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого до задоволення не підлягає, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Приписами ст.94 КПК України регламентовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.
На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції в цілому дотримані.
Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.
За нормативним визначенням злочин, передбачений ст.125 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідками у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідками.
З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч.1 ст.125 КК України); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч.2 ст.125 КК України).
Легке тілесне ушкодження першого виду характеризується порушенням анатомічної цілісності тканини або порушенням нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, але не спричиняє короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.
Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у виді наслідків, зазначених у частинах 1 або 2 статті 125 КК України.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_9 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Спростовуючи доводи обвинуваченого в частині встановлених фактичних обставин кримінального провадження, суд навів в своєму вироку докладні мотиви прийнятого рішення і не допустив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
За матеріалами кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.
Незгода обвинуваченого з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за скоєне.
Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України кваліфіковано правильно.
Як убачається зі змісту вироку, суд першої інстанції поклав в його основу показання потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 які підтвердили обставини, викладені в обвинувальному акті, та дійшов висновку, що їх показання є послідовними, узгоджуються між собою та іншими наданими і дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, будучи допитаним в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що 06.10.2021 біля 11:00 год. він був в с. Чаруків Луцького район де із вудочкою ішов до річки. Проходячи повз подвір`я ОСОБА_9 він почув голос останнього, після чого до нього підійшов обвинувачений і наніс удар в ліве вухо. Він запитав в ОСОБА_9 що трапилось, на що останній, словесно погрожуючи, наніс ще один удар в обличчя, від якого в нього потемніло в очах, та три удари ногою по тулубу. В подальшому він пішов додому та попросив сусідку зателефонувати його дружині, якій розповів про події побиття. Ствердив, що саме ОСОБА_9 наносив йому удари, тому що він впізнав його, оскільки мав кращий зір та чув голос обвинуваченого. Також вказав, що після ударів в обличчя, які наніс йому обвинувачений, він звертався до Волинської обласної лікарні та протягом чотирьох днів проходив лікування в спеціалізованій клініці по зору в місті Одесі, а також те, що в результаті цих ударів повністю втратив зір. Зазначив, що між ним та обвинуваченим був конфлікт через земельну ділянку.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_16 суду дала показання, що 06.10.2021 вона була на роботі і близько 12:00 год. до неї зателефонував її чоловік потерпілий ОСОБА_10 та повідомив, що його побив ОСОБА_9 . В подальшому вона зателефонувала ОСОБА_14 і попросила провідати чоловіка. Пізніше ОСОБА_14 передзвонив до неї та повідомив, що ОСОБА_10 розповів про події, які відбулися між ним та ОСОБА_9 , а також повідомив, що в нього болить око та голова, після чого вона вирішила викликати поліцію. Ствердила, що обвинуваченому було відомо про те, що ОСОБА_10 має вади зору. Також вказала, що потерпілий повідомив, що обвинувачений завдав йому удар в вухо, після чого вдарив в око, а потім наніс декілька ударів ногою в область лівої сідниці. Ствердила, що під час проходження лікування лікарі підтвердили, що зір її чоловіка погіршився від удару.
Свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду дала показання, що 06.10.2021 вона була на похоронах, де до неї підійшла голова сільської ради та сказала, щоб вона йшла додому, тому що ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_10 в око. Коли вона повернулася додому, то побачила потерпілого, який лежав і в нього сльозилося око. ОСОБА_10 розповів їй, що обвинувачений на дорозі завдав йому ударів рукою в обличчя, ногою по тулубу та словесно погрожував. Вказала, що очевидцем побиття не була, а також те, що їй відомо про конфлікт щодо земельної ділянки.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 суду показала, що 06.10.2021 до неї підійшов ОСОБА_10 і попросив, щоб вона допомогла йому одягнути ліску на вудочку. Після того, як вона допомогла йому кожен пішов займатися своїми справами. В подальшому, приблизно через 25-30 хв. потерпілий повернувся до неї, попросив зателефонувати дружині та повідомив, що його побив ОСОБА_9 . Вказала, що потерпілий розказав, що обвинувачений наніс йому удари рукою в голову та ногою в область сідниці. Повідомила, що очевидцем подій не була та не роздивлялась тілесних ушкоджень.

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_14 суду показав, що 06.10.2021 близько 11:00 год. він вийшов на дорогу та побачив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розмовляли та розмахували руками, бійки в той час не було. Потім він повернувся додому і через декілька хвилин зателефонувала дружина потерпілого ОСОБА_16 і попросила піти подивитися на стан її чоловіка, тому що останній зателефонував до неї та повідомив, що його побив ОСОБА_9 . Приїхавши до потерпілого він побачив, що його ліве око сльозилося. Після чого він зателефонував до дружини потерпілого, розповів про побачене і сказав, щоб вона викликала поліцію. Вказав, що ОСОБА_16 повідомив, що ОСОБА_9 наніс йому два удари рукою в обличчя та удари ногою в область сідниці.
Також під час розгляду справи судом першої інстанції допитана свідок ОСОБА_15 суду показала, що конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не бачила. Однак пояснила, що 06.10.2021 коли вона повернулася додому то побачила на подвір`ї поліцію. Вона запитала в сусідів що трапилося, на що їй повідомили, що її син ОСОБА_9 побив ОСОБА_10 . В подальшому вона зателефонувала до обвинуваченого та запитала чому його звинувачують в побитті потерпілого і він їй відповів, що шарпнув ОСОБА_10 за одяг, розвернув його та дав копняки. Вказала, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був конфлікт щодо земельної ділянки.
При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції показання потерпілого та вказаних свідків вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються документально, та які місцевий суд обґрунтовано прийняв до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Крім показань потерпілого та вказаних свідків вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доводиться дослідженими у судовому засіданні і іншими доказами.
Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.10.2021, дізнавач СД ВП № 3 (м. Луцьк) Луцького РУНП ГУНП у Волинській області ОСОБА_17 прийняв від потерпілого ОСОБА_10 усну заяву про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, а саме спричинення тілесних ушкоджень (а.м.к.п.63).
Відповідно до висновку експерта № 775 від 11.10.2021, при обстеженні у ОСОБА_10 було виявлено синець на верхній повіці лівого ока. Дане тілесне ушкодження виникло від травмуючої дії тупого предмета, цілком можливо при обставинах та в час вказаних обстежуваним та в постанові, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. (а.м.к.п.70-71).
Також відповідно до висновку експерта № 947 від 24.12.2021, при зверненні ОСОБА_10 08.10.2021 до Волинської обласної клінічної лікарні та огляду його спеціалістом окулістом будь-яких даних про травматизацію середовищ лівого очного яблука виявлено не було. Було виявлено захворювання злоякісну пухлину (меланома) судинної оболонки лівого очного яблука з вторинним відшаруванням сітківки, яким він хворіє з 2018 року, що призводить до прогресуючого відшарування сітківки та зниження зору на ліве око. (а.м.к.п.76-78).
Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у колегії суддів сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій.
Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_9 , в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_9 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, те що ОСОБА_9 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, однак вину у вчиненому не визнав та не розкаявся, вчинив кримінальний проступок щодо особи з інвалідністю по зору І (першої) групи, завданої шкоди потерпілому не відшкодував.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено, а до обставин, які обтяжують покарання, обґрунтовано віднесено вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.
Отже, призначене ОСОБА_9 покарання у виді виправних робіт, строком на 9 місяців, з відрахуванням в дохід держави 15 відсотків із суми заробітку, апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
На переконання суду апеляційної інстанції, таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не є надто м`яким, як зазначено в апеляційній скарзі представника потерпілого.

Відповідно до санкції ч.1 ст.125 КК України, за вказане кримінальне правопорушення, крім іншого, передбачене покарання у вигляді виправних робіт на строк до одного року, а тому вимоги представника потерпілого про призначення ОСОБА_9 покарання у вигляді виправних робіт на строк 2 роки, не ґрунтується на законі.
При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, місцевий суд з урахуванням принципів розумності та справедливості, з урахуванням моральних та фізичних страждань потерпілого отриманих травм, обґрунтовано частково задовольнив цивільний позов в цій частині, та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_10 10 000 гривень моральної шкоди.
При цьому місцевим судом врахована та обставина, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 947 від 24.12.2021, під час огляду ОСОБА_10 окулістом будь-яких даних про травматизацію середовищ лівого очного яблука виявлено не було, що спростовує доводи потерпілого про значене погіршення зору на ліве око внаслідок завдання обвинуваченим йому тілесних ушкоджень.
Такий розмір моральної шкоди буде достатнім та не буде сприяти збагаченню потерпілого за рахунок обвинуваченого.
Разом з тим, слушним є доводи обвинуваченого щодо неправильного вирішення судом цивільного позову, в частині стягнення на користь потерпілого заподіяної матеріальної шкоди.
Як вбачається з цивільного позову, на підтвердження понесених матеріальних збитків, потерпілим надано фіскальні чеки на загальну суму 5 558,65 грн..
Разом з тим, чек №55799 на суму 135,30 грн. датований 18.08.21, тоді як подія кримінального правопорушення мала місце 06.10.2021 (а.м.к.п.31).
З врахуванням вказаної обставини, розмір стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілого заподіяної матеріальної шкоди підлягає зменшенню на вказану суму, а вирок суду зміні в частині вирішення цивільного позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2022 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову змінити.

Зменшити розмір стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 спричиненої матеріальної шкоди до 5 423 (п`ять тисяч чотириста двадцять три) грн. 35 коп.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: