Справа № 355/1499/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3242/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Баришівського районного суду Київської області від 12 липня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Вірменія, громадянина Вірменії, маючого посвідку на постійне місце проживання в Україні, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком вирішено питання про відшкодування процесуальних витрат та цивільний позов.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вчиненого за наступних обставин.

10.08.2016, близько 19 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «CHERY TIGOO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Свято-Миколаївська в с. Бзів Баришівського району Київської області, яка являється другорядною дорогою по відношенню до вул. Сонячна, в напрямку до перехрестя вул. Сонячна та вул. Свято-Миколаївська в с. Бзів Баришівського району Київської області, виїжджаючи на перехрестя, у порушення п.16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, згідно з яким «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого рух», та у порушення п.33.2 Правил дорожнього руху України та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», згідно яких «водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі» не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надавши переваги в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, виїхав на перехрестя та допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по головній автодорозі по вул. Сонячна в с. Бзів Баришівського району Київської області.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Daewoo Lanos» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а пасажир автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому середньої третини правої ключиці зі зміщенням уламків, які спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля за умов дорожньо-транспортної пригоди, які за своїм характером відносяться до категорії ушкоджень середньої тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні.

Потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому середньої третини грудини, перелому 3-го ребра справа, перелому 3-го ребра зліва, перелому лонної та сідничної кісток зліва, перелому крила правої здухвинної кістки, перелому бокових крижових мас справа, розриву крижово-клубових зчленувань справа, уламковий перелом правої стегнової кістки, фрагментарний перелом правої великогомілкової кістки зі зміщенням відломків, рани правої гомілки, рани лівого передпліччя, які характерні для дії тупого (их) предмета (ів) або при ударів об такий (і), за давністю можуть відповідати терміну вказаному в постанові, а саме 10.08.2016 та в сукупності відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя.

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів п.16.11 та п.33.2 вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 та спричиненні потерпілій ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурором подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок , яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Початком строку відбування покарання рахувати з моменту затримання обвинуваченого ОСОБА_7 на виконання вироку суду. Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про визнання щирого каяття, як пом`якшуючої покарання обставини. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Обираючи ОСОБА_7 міру покарання та приймаючи рішення про звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції послався лише на одну обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, хоча в судовому засіданні обвинувачений у потерпілих вибачення не просив, шкоду не відшкодував.

Сторона обвинувачення вказує, що судом не було взято до уваги, що потерпілі в судовому засіданні просили суд призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі, оскільки обвинувачений як на досудовому розслідування так і під час судового розгляду вибачення у потерпілих не просив, будь-якої матеріальної допомоги не надавав, що на думку прокурора свідчить про відсутність у нього такої обтяжуючої обставини, як щире каяття.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 більше року переховувався від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим було зупинено кримінальне провадження 12 листопада 2019 року та лише 26 листопада 2020 року відновлено.

За таких обставин, навіть позитивні характеристики обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до нього положень ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням таких даних про особу обвинуваченого та обставин провадження, обвинувачений є особою зі стійкою антисоціальною поведінкою, системно не оцінює свою поведінку, зокрема у сфері регулювання дорожнього руху та є підстави вважати, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого необхідний певний строк ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції вірним, думку потерпілих, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких та неумисних злочинів, обставини скоєння злочину, особу обвинуваченого, а саме те, що він є раніше не судимим, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, щире каяття обвинуваченого, сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілих.

Судом першої інстанції також враховано висновок органу пробації Броварського районного відділу пробації №1 відповідно до якого, виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції останнього від суспільства.

Доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу, що щире каяття - це певний психічний стан винної особи, яка, окрім визнання факту вчинення нею злочину, ще й дійсно, відверто, а не уявно визнає свою провину у вчиненому злочині, дає відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнає ті обставини, які ставляться в провину, висловлює щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.
Зокрема як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав та висловлював жаль з приводу скоєного, добровільно повідомив обставини скоєння ним протиправних дій, попросив пробачення у потерпілих. За вказаних обставин, на думку апеляційного суду, підстави для сумніву у щирості каяття обвинуваченого відсутні.

Твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 є особою зі стійкою антисоціальною поведінкою також є необґрунтованими, адже такі доводи прокурора не підтверджуються жодними доказами. Дійсно, ОСОБА_7 певний період часу перебував в розшуку, однак вказана обставина сама по собі не свідчить про його антисоціальну поведінку чи схильність до протиправної поведінки. Адже, обвинувачений вчинив неумисний тяжкий злочин вперше, дані про те, що він раніше притягувався до будь-якої відповідальності, в тому числі і за порушення Правил дорожнього руху, в матеріалах відсутні, а тому стверджувати, що лише застосування покарання у виді позбавлення волі буде сприяти виправленню обвинуваченого та недопущенню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, на думку апеляційного суду, підстави відсутні.

Із огляду на зазначене, враховуючи дані щодо особи обвинуваченого та його ставлення до скоєного, на думку колегії суддів, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та про можливість застосування до нього ст. 75 КК України.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, апеляційним судом під час апеляційного розгляду встановлено не було. Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 12 липня 2022 року, щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :