Справа № 947/7158/23
Провадження № 1-кс/947/2875/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000007 від 13.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0000007 від 13.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час загальної мобілізації та проходячи її на посаді начальника відділення обліку мобілізаційної роботи заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 )у військовому званні «майор», тобто у розумінні ст. 18 КК України - службовою особою, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, незважаючи на обізнаність про те, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, зокрема про заборону виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, діючи з єдиним умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою реалізації свого злочинного умислу, з корисливих мотивів 23.02.2023, приблизно о 14:30 годині, знаходячись на своєму робочому місці у службовому кабінеті № 1 приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та в подальшому 28.02.2023 близько 15:20 години, перебуваючи навпроти центрального входу на території ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 отримав від ОСОБА_6 першу частину обумовлених грошових коштів у сумі 1600 доларів США за обіцянку виготовити та видати військово-облікові документи згідно яких ОСОБА_6 є непридатним до військової служби, що надає право останньому законно перетнути державний кордон України та другу частину обумовлених грошових коштів у сумі 3400 доларів США відповідно, за що передав останньому військово-облікові документи, а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 23.02.2023 року та довідку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби № 256 від 24.02.2023 року на ім`я: « ОСОБА_6 », тим самим усунувши перешкоди сприяючи в незаконному переправленню осіб через державний кордон України.

Так, 28.02.2023 у порядку ст.208 КПК України було затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Крім того, додатково допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що 26 лютого 2023 року йому на мобільний номер зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що «все готово». Після чого, ОСОБА_7 домовився із ОСОБА_6 про зустріч 28.02.2023, щоб забрати документи і передати йому залишкову суму грошових коштів у сумі 3400 доларів США. Далі, 28.02.2023 приблизно о 15:00 ОСОБА_6 прибув до смт. Тарутине Одеської області та знаходячись на автостанції зателефонував до ОСОБА_7 та повідомив про своє місцезнаходження. На що, ОСОБА_7 сказав очікувати його там. Приблизно через 5 хвилин на автостанцію під`їхав автомобіль, за кермом якого знаходився ОСОБА_7 . Далі, на пропозицію ОСОБА_7 ОСОБА_6 присів до салону автомобіля, де в ході бесіди ОСОБА_7 передав ОСОБА_6 документи, а саме: довідку військово-лікарської комісії на ім`я останнього з діагнозом: «дегенартивно-дисторфічні зміни попереково-грижового відділу хребта. Гіпертрофія, остеохондроз» з поміткою: «Не придатний до військової служби» та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, виданого на його ім`я. Після чого, ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 3400 доларів США, які він забрав та поклав до себе. При цьому, в ході бесіди, ОСОБА_7 детально розказував, що при наявності документів, які передав йому ОСОБА_7 , він зможу без проблем перетинати державний кордон України, не зважаючи на всі існуючі заборони військового стану та виїзду за кордон України.

Далі, 01.03.2023 свідок ОСОБА_6 звернувся із заявою до слідчого про долучення до матеріалів кримінального провадження наступних документів, а саме: довідку військово-лікарської комісії № 256 від 24.02.2023 на ім`я ОСОБА_6 з діагнозом: «дегенартивно-дисторфічні зміни попереково-грижового відділу хребта. Гіпертрофія, остеохондроз» з поміткою: «Не придатний до військової служби» та тимчасовогопосвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 , виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 від 23.02.2023 на його ім`я, які він отримав від ОСОБА_5 28.02.2023. За виготовлення вказаних документів ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 грошову винагороду у сумі 5 тисяч доларів США.

В подальшому, вищевказані документи було визнано речовими доказами та винесено відповідну постанову від 01.03.2023.

Слідча звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Слідча на адресу суду направила заяву в якій клопотання підтримала, просила задовольнити, розглянути у її відсутність та заяву в якій вказала, що власник майна повідомлений належним чином про дату та час розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вищевказані документи відповідають критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки могли зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні їх збереження.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою від 01.03.2023 року про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначені документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000007 від 13.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на: довідку військово-лікарської комісії № 256 від 24.02.2023 на ім`я ОСОБА_6 з діагнозом: «дегенартивно-дисторфічні зміни попереково-грижового відділу хребта. Гіпертрофія, остеохондроз» з поміткою: «Не придатний до військової служби» на 1 арк; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 , виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 від 23.02.2023 на ім`я ОСОБА_6 на 1 арк.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1