Справа № 351/962/22
Провадження № 1-кп/351/138/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудники Коломийського (раніше Снятинського) р-ну Івано-Франківської обл., жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим з проникненням в приміщення, за наступних обставин:

26.06.2022 близько 02:00 год. ОСОБА_5 повертаючись із села Хлібичин Коломийського району Івано-Франківської області до місця свого проживання у АДРЕСА_1 де вирішив зайти до господарства за номером АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 .

В подальшому ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб мопед Delta EX 50 QT B (номер шасі НОМЕР_1 ), маючи на меті незаконно заволодіти транспортним засобом, зайшов в дерев`яний сарай на території господарства ОСОБА_6 , який використовувався як сховище для зберігання транспортного засобу, не питаючи дозволу у власника мопеда Delta EX 50 QT B (номер шасі НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 , самовільно викотив мопед із сараю та всупереч волі останньої, діючи таємно, протиправно заволодів вищевказаним транспортним засобом - мопедом Delta EX 50 QT B (номер шасі НОМЕР_1 ).

Надалі ОСОБА_5 перегнав транспортний засіб мопед Delta EX 50 QT B (номер шасі НОМЕР_1 ) до місця свого проживання по АДРЕСА_1 де і залишив його.

Таким чином своїми умисними діями, які виразилися в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим з проникненням в приміщення, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та дав покази аналогічні обставинам викладеним в обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_6 подала до суду заяву, у якій зазначила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, завдану шкоду їй повністю відшкодовано, просила суворо не карати обвинуваченого, визначивши покарання без позбавлення волі, справу просила розглядати у її відсутності.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності та істинності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України, про позбавлення можливості оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись поясненнями обвинувачених та дослідженням доказів, які характеризують особи обвинувачених.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, оцінюючи зібрані по справі докази, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення чи інше сховище.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого, а також враховує роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, є тяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно зі ст.66 КК України є щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказані в ст.67 КК України, судом не встановлені.

Вивченням особи підсудного встановлено, що ОСОБА_5 , є молодою особою, офіційно не працевлаштований, кошти на прожиття заробляє періодичними заробітками, неодружений, злочин вчинив вперше, раніше не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності за ч2 ст.126 КУпАП та за ч.1 ст.130 КУпАП, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно з досудовою доповіддю ймовірність вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 злочину повторно середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення інтенсивного нагляду та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб. Крім того, уповноважений орган з питань пробації пропонує, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, окрім обов`язків, визначених ч.1 ст.76 КК України, додатково покласти на обвинуваченого обов`язки відповідно до ч.3 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Зазначений висновок органу пробації є обґрунтованим з підстав наведених у ньому, орган пробації в повному обсязі дослідив особу обвинуваченого ОСОБА_5 та дав мотивований висновок оцінки особи та ризиків, підстав для відхилення такого висновку не встановлено. Що стосується покладення на обвинуваченого додаткових обов`язків, суд вважає, що з урахуванням введеного у країні воєнного стану та вступом обвинуваченого до територіальної оборони недоцільним покладати на обвинуваченого обов`язок щодо працевлаштування.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення чи інше сховище, обвинуваченого слід визнати винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та враховуючи пом`якшуючі покарання обставини, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, позитивну характеристику, відсутність обтяжуючих покарання обставин, слід призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ст.75 КК України обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, поклавши на нього основні обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України та додаткові обов`язки, передбачені ч.3 ст.76 КК України , а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, який вказаний у висновку органу пробації та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На думку суду, дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину та особі винного.

У порядку ст.174 КПК України скасувати арешт накладений Ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду на речові докази.

Долю речових доказів слід вирішити згідно ст.100 КПК України.

На підставі ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальні витрати на залучення експертів на користь держави.

Суд, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 65-67, 75-78, 103-104, 289 КК України, ст.ст. 368, 370, 371, 374, 484, 485, 487, 488, 496 КПК України,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 та п. 2, 4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , домашній арешт - залишити без змін до вступу вироку у законну силу.

Стягнути з ОСОБА_5 витрати на проведення експертиз в розмірі 2265,36 грн.

У порядку ст.174 КПК України скасувати арешт накладений Ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду від 01.07.2022 на речові докази.

Речові докази:

- мопед Delta EX 50 QT-B (номер шасі НОМЕР_1 ) залишити власниці ОСОБА_6 ;

- оптичний диск з відеозаписами камер відеоспостереження зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- чотири сліди пальців рук зберігати при матеріалах кримінального провадження (знищити).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_7