УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року

м. Київ

справа № 711/3303/22

провадження № 51-755 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року,

встановив:

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 липня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про поновлення строку апеляційного оскарження вказаного вироку суду.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що судом не взято до уваги невручення йому належним чином вироку місцевого суду, неповідомлення повісткою чи іншим шляхом про початок та перебіг судового розгляду, несвоєчасне отримання вироку суду. Вважає, що відмовою у поновленні строку на апеляційне оскарження його позбавлено доступу до правосуддя.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як слідує з копії ухвали Черкаського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року, обвинуваченому ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Придніпровського районного суду

м. Черкаси від 26 липня 2022 року, апеляційну скаргу повернуто.

Ухвалюючи вказане рішення апеляційний суд встановив, що вирок місцевого суду отримано особисто обвинуваченим 09 серпня 2022 року, із апеляційною скаргою він звернувся лише 07 жовтня 2022 року, при цьому наведені ним причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є такими, що об`єктивно завадили йому оскаржити вирок у межах вказаного строку, а сам ОСОБА_4 знаючи про перебування на розгляді місцевого суду кримінального провадження щодо нього, не вживав будь-яких дій щоб дізнатися інформацію про стан розгляду даного кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх такими, що відповідають вимогам кримінального процесуального закону з наступних підстав.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 липня 2022 року щодо ОСОБА_4 постановлено у порядку спрощеного провадження щодо кримінальних проступків за правилами статей 381-382 КПК України, що встановлює певні особливості його апеляційного оскарження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 вищевказаної процесуальної норми, якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і якщо особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

З ухвали апеляційного суду слідує, що вирок місцевого суду постановлено у порядку ст. 382 КПК України у спрощеному порядку без виклику особи, яка його оскаржує, при цьому копію вироку обвинувачений отримав 09 серпня 2022 року, як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні, що спростовує твердження обвинуваченого про отримання ним копії вироку 05 жовтня 2022 року.

При цьому, судом встановлено, що на виконання вимог ч. 4 ст. 382 КПК України, місцевим судом 27 липня 2022 року, тобто на наступний день після ухвалення вироку, його копію було направлено на адресу захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 , а тому доводи скарги про неналежне вручення обвинуваченому копії вироку є неспроможними.

Відповідно до ст. 115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Згідно зі ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

З урахуванням наведеного, останнім днем строку на подання апеляційної скарги для обвинуваченого ОСОБА_4 було 08 вересня 2022 року (четвер, робочий день), однак останній з апеляційною скаргою звернувся лише 07 жовтня 2022 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження.

За приписами ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З системного аналізу кримінального процесуального закону слідує, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Так, у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

При вирішенні цього питання Суд виходить із того, що визначений процесуальним законом строк для подання апеляційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на апеляційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Оцінюючи наведені обвинуваченим доводи щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав їх неповажними.

На переконання колегії суддів касаційного суду, жодна із наведених засудженим причин не є такою, що незалежала від його волевиявлення чи пов`язана з істотними труднощами, які об`єктивно завадили йому в межах встановленого КПК України строку вчасно звернутися з апеляційною скаргою до суду.

При цьому, Суд враховує, що вирок місцевого суду ухвалений у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки ОСОБА_4 не оспорював встановлені під час дізнання обставини і надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку. За таких обставин норми КПК України не зобов`язують здійснювати будь-яке повідомлення учасників про перебіг судового розгляду, у тому числі шляхом направлення повісток, окрім надіслання копії вироку постановлено за наслідками розгляду обвинувального акту, що було виконано місцевим судом. Окрім цього, посилання засудженого на несвоєчасне вручення йому копії вироку не заслуговує на увагу, оскільки в силу вимог ч. 3 ст. 395 КПК України перебіг строку на апеляційне оскарження для нього розпочинається з дня вручення йому копії вироку.

За результатами апеляційного розгляду усі наведені засудженим доводи щодо причин пропуску строку належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції при викладенні обґрунтування, зокрема, помилково послався на положення п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, однак наведене не впливає на правильність його висновків про пропуск строку на апеляційне оскарження та відсутність підстав для його поновлення.

Щодо доводів засудженого про порушення права на доступ до правосуддя внаслідок відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження, колегія суддів вважає їх надуманими з огляду на таке.

У Рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.

З огляду на наведе, апеляційним судом у межах дискреційних повноважень у повній мірі перевірено підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, які визнані не виправданими для втручання у принцип правової визначеності, що в свою чергу не може свідчити про порушення права на доступ до правосуддя

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд вважає, що засудженим у касаційній скарзі не наведено переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваної ухвали, умотивованість висновків суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність її перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від

29 листопада 2022 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3