ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6650/17
провадження № 1-кп/753/139/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

основних присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

запасної присяжної ОСОБА_6 ,

при секретарі ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003900 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_10 .

Прокурор звернувся до суду з клопотанням, яке було підтримане представником потерпілого, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , строк дії якого спливає, оскільки на даний час продовжують існувати ризики, які були підставою для застосування та продовження даного виду запобіжного заходу, і застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам.

Враховуючи викладене, а також те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, нададуть змогу останньому переховуватись від суду, вчинити нові кримінальні правопорушення, впливати на свідків обвинувачення та перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Сторона захисту категорично заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, вказуючи на необґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих злочинів, не доведення існування ризиків, заявлених стороною обвинувачення. Захисник та обвинувачений звертали увагу на надмірний час утримання ОСОБА_10 в умовах Ізолятора тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві та просили взяти до уваги стан здоров`я останнього та врахувати наявність міцних соціальних зв`язків. Звертали увагу, що в інших кримінальних провадженнях щодо ОСОБА_10 застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, крім того обвинувачений вже відбув строк максимального покарання, яке може бути призначене судом.

Також вказували, що відкриті кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у незаконному перетині кордону, підробці документа, державній зраді та участі у терористичній організації, вже закриті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, головуючий виходить з наступного.

Не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, в даному конкретному випадку суд вважає підозру відносно ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, небезпідставною, оскільки кримінальне провадження направлено до суду з обвинувальним актом. При цьому обґрунтованість обвинувачення перевірятиметься судом, який здійснює судовий розгляд, шляхом оцінки наданих сторонами кримінального провадження та потерпілим доказів при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Також суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка такого ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до у ваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки із суспільством.

При цьому, суд, проявляючи особливу ретельність у ході судової процедури, та не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, що свідчить про наявність ризику втечі, встановив, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, наявність ще і інших підстав для позбавлення волі, вважаючи їх релевантними (відповідними) та достатніми.

Також, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Так, судове провадження триває, можливість незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків, не зважаючи на проведення їх допиту в судовому засідання, продовжує існувати.

Крім того, обсяг проведених судом процесуальних дій під час судового розгляду у кримінальному провадженні та їх результати не зменшують ризик переховування та ризик перешкодити кримінальному провадженню.

З урахуванням даних про особу ОСОБА_10 , який хоча і має міцні соціальні зв`язки, проте тривалий час перебував у розшуку, на виклики до суду не з`являвся, а також те, що останнього, який перебуває в статусі обвинуваченого, знову повідомлено про підозру, а крім того на даний час ухвалено два обвинувальних вироки, суд вважає, що ризик ухилення ОСОБА_10 від суду та вчинення нового кримінального правопорушення є реальним. При цьому дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого немає.

При цьому відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження відсутні.

Дані про те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та судимостей не має, одружений та має на утриманні дітей, не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків.

Наявність громадянств інших країн, міцні дружні та ділові стосунки в Україні та за її межами, майновий стан обвинуваченого, свідчать про підвищений ризик переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню.

При цьому суд погоджується з твердженням сторони захисту про те, що з плином часу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дещо знижуються, проте, на думку суду, наведені ризики продовжують існувати і є реальними, і стороною обвинувачення доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам з урахуванням обставин справи та даних щодо особи обвинуваченого, а також забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

При цьому розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі «Lavents v. Latvia» п. 70).

На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є підвищена суспільна небезпека злочинів, що інкримінуються обвинуваченому, об`єктом яких є різноманітний спектр суспільних відносин, що охороняються кримінальним законом.

Враховуючи викладене суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не перевищує розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки по справі існує справжній суспільний інтерес, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що докази, які би свідчили про те, що на даний час змінилися обставини, які були підставами для застосування обвинуваченому найбільш суворого виду запобіжного заходу і продовження строку його дії або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені судом раніше, відсутні.

Посилання сторони захисту на те, що з урахуванням всього часу перебування під вартою по всім кримінальним провадженням, та з урахуванням порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання день за два, ОСОБА_10 вже відбув все можливе покарання, є неспроможними, оскільки зарахування строку попереднього ув`язнення врегульовано положеннями ст. 72 КК України, а вирішення питання щодо призначення покарання за сукупністю злочинів або вироків врегульовано положеннями ст. ст. 70 та 71 КК України відповідно, при цьому на даний час ОСОБА_10 покарання не призначено.

Посилання на те, що в інших кримінальних провадженнях ОСОБА_10 визначено альтернативний запобіжний захід - заставу, як на підставу обов`язку даного складу суду визначити розмір застави, є неспроможними, оскільки вказані обставини жодним чином не впливають на прийняття рішення з вказаного питання у даному кримінальному провадженні.

Питання щодо наявності кримінальних проваджень щодо потерпілого не є предметом перевірки у даному кримінальному провадженні та будь-яким чином не впливає на висновки суду у даній справі.

Також, судом неодноразово зверталась увага, що вирішення питання щодо утримання в місці попереднього ув`язнення у даному випадку не відноситься до компетенції суду.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість підстав для застосування запобіжного заходу, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, вислухавши думку учасників судового провадження щодо доцільності продовження тримання під вартою, суд прийшов до висновку про доцільність продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Закриття кримінальних проваджень, внесених за фактом правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. ст. 258-3, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 332-1 КК України, значення для даного кримінального провадження не мають, оскільки відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Крім того, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КК України, суд, враховуючи обставини висунутого обвинувачення за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, вважає за недоцільне визначити розмір застави обвинуваченому ОСОБА_10 .

Враховуючи наведене, керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 24 лютого 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий