Справа № 148/1223/19
Провадження №11-кп/801/1151/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
потерпілої ОСОБА_9
та її представника - адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 2 серпня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Лозова Шаргородського району Вінницької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима;
визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України з призначенням їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень та на підставі п.2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України її звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 процесуальні витрати на правову допомогу по кримінальному провадженню в загальній сумі 11 400 (одинадцять тисяч чотириста) гривень.

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона, перебуваючи у дружніх відносинах з ОСОБА_9 , у грудні 2009 року, з корисливого мотиву, маючи умисел, спрямований на протиправне заволодіння завідомо неналежним їй майном, достовірно знаючи про те, що остання знаходиться у пошуку з метою подальшого придбання та постійного проживання житлового будинку у смт. Шпиків Тульчинського району Вінницької області, шляхом обману, який полягав в умисному повідомленні потерпілій завідомо неправдивих відомостей, запевнила ОСОБА_9 у тому, що вона збирається продати житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого вона ніби-то являється за грошові кошти у сумі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень.
У подальшому, у вересні 2010 року, ОСОБА_9 , будучи переконаною у тому, що вона розпоряджається грошовими коштами у сумі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень з метою задоволення власного інтересу, спрямованого на придбання у власність житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що стало можливим внаслідок обману з боку ОСОБА_7 , який призвів до введення її в оману, без складання будь-яких правовстановлюючих або посвідчуючих дійсність правочину з купівлі-продажу вищезгаданого житлового будинку документів, за власною волею передала ОСОБА_7 попередньо обумовлену суму грошових коштів у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень, які ОСОБА_7 , з усвідомленням протиправності своїх дій та стану омани ОСОБА_9 , який виник внаслідок її умисного, спрямованого на протиправне заволодіння грошовими коштами обману, отримала, привласнила та у подальшому розпорядилась ними на власний розсуд, таким чином у повному обсязі реалізувавши свій злочинний умисел.
Внаслідок вищеописаних дій, ОСОБА_7 завдала ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 9 000 (дев`ять тисяч) гривень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
В обгрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованого їй діяння не визнала взагалі та пояснила, що в 2009 році вона усно домовилася з ОСОБА_9 про те, що та буде тимчасово, на правах оренди, проживати у будинку, в рахунок оплати за проживання ОСОБА_9 буде проводити поточний ремонт в даному будинку, підтримувати його в належному стані. Оплати за проживання вона не брала. Відтак, ніяких грошових коштів 9 000 гривень за ніби-то куплений в неї будинок та земельну ділянку ОСОБА_9 їй не передавала.

Суд першої інстанції, на думку адвоката, абсолютно бездоказово, без принципу безсторонності, прийняв позицію сторони потерпілої ОСОБА_9 , не взявши до уваги те, що свідки у справі, зокрема: ОСОБА_11 мати потерпілої, ОСОБА_12 тітка потерпілої, які, за їх словами, бачили, як ОСОБА_9 передавала кошти за куплений будинок, є близькими її родичами, тобто зацікавленими в сторону потерпілої особами, і їхні свідчення суд зобов`язаний був оцінити критично.
Жодні інші докази не доводять факту передачі грошей, а лише підтверджують факт проживання без реєстрації ОСОБА_9 в житловому будинку, та те, що остання, проживаючи в ньому, здійснювала ремонтні роботи, сплачувала комунальні платежі.
Крім того, суд першої інстанції взагалі не дав будь-якої юридичної оцінки рішенню Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 червня 2017 року, яке вступило в законну силу 28 серпня 2017 року, відповідно до резолютивної частини якого вбачається, що ОСОБА_9 в задоволенні позову до ОСОБА_7 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області та Тульчинської державної нотаріальної контори, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок та земельну ділянку було відмовлено в повному обсязі.
Таким чином, адвокат вказує, що сукупності наданих стороною обвинувачення доказів абсолютно недостатньо для однозначного встановлення вини ОСОБА_7 в скоєнні нею інкримінованого прокурором кримінального правопорушення заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Адвокат ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , в яких просив вирок місцевого суду залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_7 не з`явилась, хоча була повідомлена про час та місце судового розгляду. Її захисник адвокат ОСОБА_8 вважав за можливе розглянути кримінальне провадження у відсутність його підзахисної, з чим погодились інші учасники судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , потерпілу ОСОБА_9 та її представника - адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у її задоволенні.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, обґрунтований та базується на досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка.

Незважаючи на повне заперечення ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, її вина підтверджується доказами, ретельно дослідженими в суді першої інстанції, а саме: показаннями потерпілої, свідків та письмовими доказами.
Позиція захисника ОСОБА_8 , висловлена ним у апеляційній скарзі про те, що свідки у кримінальному провадженні, які стверджували, що бачили, як ОСОБА_9 передавала кошти за куплений будинок, є її близькими родичами, а, отже, є зацікавленими в сторону потерпілої особами і їх свідчення суд зобов`язаний був оцінити критично, не знайшла свого підтвердження.

Такі твердження спростовані показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснювала, що у присутності свідків передала ОСОБА_7 гроші за купівлю будинку, жила в ньому з 2010 року по 2014 рік, зробила у ньому за власний рахунок ремонт, платила за комунальні послуги. На звернення до обвинуваченої переоформити будинок, остання постійно запевняла, що готує документи, а в 2016 році вигнала її з будинку.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 пояснювали, що бачили, як ОСОБА_9 передавала обвинуваченій гроші.

Хоча вказані свідки є родичами потерпілої, проте їх показання узгоджуються з показаннями інших свідків.

Зокрема, свідки ОСОБА_15 і ОСОБА_16 пояснювали, що їм було відомо, що ОСОБА_7 продає будинок, який потім придбала потерпіла та зробила у ньому ремонт, при цьому ОСОБА_9 пояснила, що не оформила будинок на себе, оскільки ОСОБА_7 ще не зробила на нього документи.

Окрім цього, свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які перебували в хороших відносинах, як з потерпілою, так і з обвинуваченою, пояснювали, що зі слів ОСОБА_9 знали, що вона купила будинок, згодом повністю зробила ремонт та почала проживати, однак ОСОБА_7 впродовж тривалого терміну не передала потерпілій документи на будинок.

Свідок ОСОБА_21 , який працював головою Шпиківської селищної ради, пояснював, що до нього звернулася потерпіла та повідомила, що вона заплатила гроші ОСОБА_7 за купівлю її будинку, однак остання не віддає їй документи на нього. Він подивився по документи, які були в селищній раді та виявив, що будинок в АДРЕСА_2 , оформлений не на ОСОБА_7 , а на покійну ОСОБА_22 , тому, відповідно, обвинувачена не мала відношення до будинку. В селищній раді заповіту ОСОБА_22 на користь ОСОБА_7 не було. Згодом обвинувачена разом із ОСОБА_9 приходили разом до сільської ради і обвинувачена сказала, що або віддасть документи на будинок, або поверне гроші потерпілій, але лише після того як її родичка вилікується. Через місяць ОСОБА_9 знову ж приходила до селищної ради і повідомила, що ОСОБА_7 так і не повернула гроші та не віддала документи на будинок. Він викликав до селищної ради ОСОБА_7 , однак та не прийшла.

Отже, показання усіх свідків і не лише родичів потерпілої, підтверджують те, що ОСОБА_9 була переконана в тому, що купила будинок у обвинуваченої, про що остання вказувала в розмові із сільським головою Шпиківської селищної ради ОСОБА_21 .

Пояснення ж обвинуваченої, її сина та чоловіка про те, що будинок здавався в оренду спростовуються наведеними свідченнями, які є логічними і послідовними та узгоджуються між собою та з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Таким чином, матеріалами кримінального провадження об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_7 з усвідомленням протиправності своїх дій та стану омани ОСОБА_9 , який виник внаслідок її умисного, спрямованого на протиправне заволодіння грошовими коштами обману, отримала, привласнила та у подальшому розпорядилась ними на власний розсуд, реалізувавши свій злочинний умисел у повному обсязі.

Твердження захисника про те, що суд першої інстанції взагалі не дав будь-якої юридичної оцінки рішенню Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 червня 2017 року, яким було повністю відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області та Тульчинської державної нотаріальної контори, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок та земельну ділянку - було відмовлено в повному обсязі не підтверджує того, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення.

Так, даним рішенням Тульчинського районного суду було встановлено, що у вересні 2010 року між потерпілою та обвинуваченою не було укладено договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки факт передачі грошей повинен доводитися письмовими доказами і рішення суду не може ґрунтуватися на показах свідків, а також згідно з довідкою виконкому Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 578 від 30.03.2016 вбачається, що згідно з даними погосподарського обліку Шпиківської селищної ради за 2011-2015 роки т. 32, об`єкт ПГО 2153-1, за адресою АДРЕСА_2 розташований житловий будинок 1932 року забудови, власником якого є ОСОБА_22 , а за таких обставин, ОСОБА_23 , не будучи власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в АДРЕСА_2 не мала права їх продажу.

Отже, Тульчинський районний суд встановив, що обвинувачена не була власником будинку, не мала право продавати будинок та не було саме письмових доказів передачі грошей, отже суд лише констатував відсутність між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 договору купівлі-продажу на будинок та земельну ділянку, що в свою чергу жодним чином не спростовує умислу у обвинуваченої на заволодіння грошовими коштами потерпілої шляхом обману.

Цим рішенням суду було підтверджено те, що обвинувачена взагалі не мала права ні продавати цей будинок, ні здавати його в оренду, а тому посилання адвоката на наведене рішення суду не може слугувати підставою для виправдання ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Таким чином, ОСОБА_7 саме в момент заволодіння грошима ОСОБА_9 мала на меті їх привласнити, а зобов`язання не виконувати, оскільки будинок, який вона збиралася продати потерпілій, їй не належав, а тому вона була позбавлена права його відчуження чи передачу в оренду.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 2 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4