ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/498/23 Справа № 227/234/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подану на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2023 року, якою щодо підозрюваного за ч.2 ст.127, ч.2 ст.146 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровоград, Кіровоградської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період, оператора-електрика директриси бойової машини піхоти полігону військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 04 лютого 2023 року по 04 квітня 2023 року включно, з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2023 року підозрюваному за ч.2 ст.127, ч.2 ст.146 КК України ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 04 лютого 2023 року по 04 квітня 2023 року включно, з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , перебуваючи на військовій службі за призивом під час мобілізації на особливий період на посаді оператора-електрика директриси бойової машини піхоти полігону військової частини НОМЕР_1 , 03.02.2023 року близько 11:50 год. рухався на пасажирському сидінні на автомобілі AUDI, д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився начальник військового стрільбища полігону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 , по АДРЕСА_2 , де біля буд.2 побачили потерпілого солдата резерву взводу запасної роти В/Ч НОМЕР_1 ОСОБА_10 , після чого у них з ОСОБА_9 виник спільний умисел на залякування потерпілого, для чого солдат ОСОБА_9 зупинився з метою наближення до потерпілого, при цьому солдат ОСОБА_8 , розуміючи мету зупинки та бажаючи підтримати дії солдата ОСОБА_9 одночасно з останнім вийшов з автомобіля, разом вони підійшли до потерпілого, після чого солдат ОСОБА_9 , діючи умисно наніс солдату ОСОБА_10 два удари рукою стиснутою в кулак в область обличчя, від чого ОСОБА_10 впав на правий бік на землю, потів наніс останньому один удар ногою взутою в черевик в область спини, чим заподіяв потерпілому фізичні страждання, при цьому солдат ОСОБА_8 весь час знаходився поряд з потерпілим та ОСОБА_9 , демонструючи свою готовність підтримати дії ОСОБА_9 з метою подолання можливого опору потерпілого.

В подальшому 03.02.2023 року близько 12.00 години ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку № 2 по вул..Садовій с.Кам`янка Покровського району Донецької області, грубо нехтуючи вимогами ст.ст.3,10,29,33 Конституції України, ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.1 Міжнародної Конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень, взяв солдата ОСОБА_10 рукою за комір верхнього одягу ззаду, обмежив його вільне пересування, із застосуванням сили змусив піднятися з землі та, продовжуючи тримати потерпілого за комір шляхом поштовхів у супроводі ОСОБА_8 , який слідував за останніми позаду на відстані витягнутої руки, тобто своєю присутністю забезпечуючи дії ОСОБА_9 , змусив потерпілого підійти до багажника автомобіля AUDI, д.н.з. НОМЕР_2 , далі ОСОБА_9 відкрив багажник та віддав солдату ОСОБА_10 наказ лягти в багажник, що останній, перебуваючи під впливом психічного примусу виконав та самостійно ліг в багажник, після чого ОСОБА_9 закрив багажник автомобіля, лишивши там потерпілого, чим заставив останнього та незаконно позбавив волі, сів за кермо вищевказаного автомобіля та рушив до лісопосадки на околицях с.Кам`янка покровського району Донецької області.

Далі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 03.02.2023 року близько о 12.30 годині, на вищевказаному автомобілі прибули до лісосмуги на околицях с.Кам`янка Покровського району Донецької області, де маючи спільний умисел, на залякування потерпілого, грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч.1 ст.3, ч.1 ст.28 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність поводженню чи покаранню, ОСОБА_9 відкрив багажник та віддав потерпілому солдату ОСОБА_10 розпорядження вилізти з нього, що останній, перебуваючи під психічним примусом почав виконувати, сів в багажнику, після чого ОСОБА_9 вдарив його ногою, взутою в черевик в область грудної клітини, потів взяв за верхній одяг в районі лівого плеча, витягнув з багажника, наніс удар кулаком правої руки в область голови справа, від чого потерпілий впав на правий бік, відразу взяв рукою за куртку в районі лівого плеча, підняв на ноги.

Далі солдат ОСОБА_8 наніс солдату ОСОБА_10 два послідовні удари правою та лівою рукою в область голови, потім ОСОБА_9 взяв ОСОБА_10 за одяг ззаду та шляхом поштовхів примусив потерпілого пройти близько 2-3 метрів в бік лісополоси, після чого наніс рукою стиснутою в кулак удар в область голови потерпілого, спричиняючи останнього сильний фізичний біль, від чого останній знов упав.

Далі солдат ОСОБА_8 наніс солдату ОСОБА_10 два послідовні удари правою та лівою рукою в область голови, потім солдат ОСОБА_9 взяв солдата ОСОБА_10 за одяг ззаду та шляхом поштовхів примусив потерпілого пройти близько 2-3 метрів в бік лісо полоси, після чого наніс рукою стиснутою в кулак удар в область голови потерпілого, від чого потерпілий знов упав, таким чином спричиняючи потерпілому сильний фізичний біль.

Далі ОСОБА_9 розуміючи, що його дії спричиняють потерпілому фізичний біль та моральні страждання, примусив потерпілого пройти ще близько 10-15 метрів до дерев, де, умисно, з метою покарати потерпілого за нібито невідданий борг, який виник внаслідок парі, шляхом приниження останнього та спричинення йому моральних страждань та фізичного болю, достовірно знаючи, що температура повітря нижча за нульову відмітку та земля вкрита снігом. Та перебування у таких умовах без одягу, принизить потерпілого та буде болісною для нього. Віддав розпорядження ОСОБА_10 зняти з себе весь одяг, що останній, перебуваючи під впливом погроз та попередньо застосованого до нього насильства, виконав.

Так, ОСОБА_9 , перебуваючи в вищевказаній лісосмузі, розуміючи, що стан, у якому він змушує перебувати потерпілого, спричиняє останньому моральні страждання з метою залякати останнього та змусити його визнати борг за парі, яке мало місце попередньо, почав нанесення тілесних ушкоджень кулаками руки та зламавши з дерева лозину, почав наносити нею удари по спині ОСОБА_10 , який в той час лежав на холодній землі, чим спричинив тілесні ушкодження. Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 разом, за попередньою змовою групою осіб, обмежуючи при цьому свободу пересування потерпілого ОСОБА_10 , будучи об`єднанні єдиним умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою покарання продовжили катування ОСОБА_10 , а саме не надаючи можливості одягнутися останньому, при минусовій температурі повітря, примусили йти до середини лісосмуги, де погрожуючи ОСОБА_10 повішенням на деревині, продовжили наносити удари по обличчю та тулубу. Від вказаних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, а саме: гематоми м`яких тканин передньої поверхні с переходом на задню поверхню лівої вушної раковини, верхньої та нижньої поверхні ока, гематоми та садна правого лобного бугра, правої виличної ділянки, садна слизової оболонки нижньої губи, садна та гематоми шкіри тільної поверхні правої кісті, множинні лінійні синці шкіри задньої поверхні грудної клітини праворуч та ліворуч, плеча, грудної клітини в проекції 4,6,8 ребер, лівого стегна.

Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані:

ч.2 ст.127 КК України, як умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв з метою покарання потерпілого (катування), за попередньою змовою групою осіб, та

за ч.2 ст.146 КК України, як незаконне позбавлення волі, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань.

04 лютого 2023 року о 15:10 годині ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, як особа, що підозрюється у вчиненні злочину за ч.2 ст.127, ч.2 ст.146 КК України, про що свідчить протокол затримання від 04.02.2023 року.

У даному кримінальному провадженні, зв`язок підозрюваного з вчиненими кримінальними злочинами підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- витягом з ЄРДР за №0000055 від 05.02.2023 року;

- формою виводу АРМ 102 №96682773 про надходження інформації 03.02.2023 року про скоєння військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення відносно військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_10 на території с.Кам`янка Покровського району Донецької області щодо нанесення тілесних ушкоджень та катування;

- протоколом огляду місця події від 04.02.2023 року з 08:10 год. до 08:40 год (за участю потерпілого ОСОБА_10 );

- заявою ОСОБА_9 від 04.02.2023 року

- протоколом огляду автомобіля AUDI, д.н.з. НОМЕР_2 від 04.02.2023 року з 09:32 год. до 10:10 год.;

- протокол огляду мобільного телефону від 04.02.2023 року з 09:00 год. до 09:20 год.;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 04.02.2023 року та стенограмою до протоколу від 04.02.2023 року;

- висновком СМЕ №11 від 04.02.2023 року за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ;

- протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 04.02.2023 року;

- протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 04.02.2023 року;

- протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 04.02.2023 року;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 ,

- поясненнями підозрюваного ОСОБА_8 наданими в судовому засіданні.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що враховуючи вимоги КПК України, ступень тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , обставини їх вчинення, дані про особу підозрюваного, відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання ризикам, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України вважається доцільним обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 ..

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу із проханням про скасування ухвали місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Зазначає, що слідчий та прокурор не надали суду жодного належного допустимого доказу на підтвердження того, що на сьогоднішній день відносно ОСОБА_8 існують ризики вчинення останнім дій, передбачених ч.1 ст.177 КК України. Оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення сторона захисту вважає, що прокурором не була доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_14 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні та просили обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, вислухавши думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя обґрунтовано визначив про існування ризиків, передбачених у п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні злочинів, які передбачають покарання у вигляді до 5 та від 5 до 10 років позбавлення волі, які відповідно відносяться до злочинів невеликої тяжкості та тяжких, є військовослужбовцем, який повинен сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей.

Матеріалами, дослідженими апеляційним судом підтверджується факт перебування підозрюваного під час інкримінує мого йому злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вищенаведеного слідчий суддя дійшов правильних висновків про те, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та не зможуть запобігти встановленим ризикам на даному етапі кримінального правопорушення.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду, подальше продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Доводи апеляційної скарги захисника не спростовують встановлених слідчим суддею обставин та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2023 року, якою щодо підозрюваного за ч.2 ст.127, ч.2 ст.146 КК України, ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4