Провадження №11-кп/801/1263/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань 23.06.2022 за №0000343 за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,

якоюзадоволено клопотання прокурора, продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб до 02.02.2023 року включно, відносно обвинуваченого :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Різня, Малинського району Житомирської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває в цивільному шлюбі, непрацюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 за ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, про що подав письмові клопотання, які мотивовані актуальністю ризиків визначених ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 заперечив щодо задоволення клопотання, оскільки ризики наведені прокурором не доведені. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній решт.

ОСОБА_9 підтримав свого захисника.

Захисник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_13 заперечив щодо задоволення клопотання, оскільки наведені ризики не підтверджені належними та допустимими доказами. Вказав, що його підзахисний жодним чином не може впливати ні на свідка, ні на потерпілого у даному кримінальному провадженні. Також ОСОБА_11 не може знищити, пошкодити чи сховати речові докази, оскільки усі вони знаходять у сторони обвинувачення або потерпілого. Крім цього вказав, що у обвинуваченого є постійне місце проживання, сім`я, на утриманні є малолітній син. Зазначив, що ризик вчинення ОСОБА_11 іншого кримінального правопорушення також не підтверджений жодним доказом. він неофіційно працює різноробочим, має на утриманні та вихованні малолітнього сина. Враховуючи вказане, а також те, що обвинувачений майже шість місяців перебуває під вартою, просив застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у виді домашнього арешту за місцем реєстрації та проживання.

ОСОБА_11 підтримав свого захисника. Просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт. Наголосив, що злочин він не вчиняв, наміру впливати на свідків він не має.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора, вказавши на відсутність ризиків у справі та просив застосувати домашній арешт.

ОСОБА_7 підтримав свого захисника.

Захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_14 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора, наголосивши на його безпідставності. Його підзахисний не може впливати на свідків чи потерпілого, оскільки він не був присутній при вчиненні вказаного злочину, він не зустрічався із потерпілим. Зазначив, що проживання в іншій області, як стверджує прокурор, жодним чином не впливає на його явку в судові засідання. Оскільки ОСОБА_10 раніше не вчиняв кримінальних правопорушень, відсутні підстави стверджувати про існування ризику вчинення ним нового злочину. Наголосив, що сторона обвинувачення не довела існування жодного ризику, відтак підстав для задоволення клопотання прокурора немає. Враховуючи вказане, просить змінити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

ОСОБА_10 підтримав свого захисника, просив застосувати йому домашній арешт. Зазначив, що не може впливати на потерпілого чи свідків, оскільки не знає та ніколи не бачив їх. Наголосив, що з`являтиметься у всі судові засідання.

Потерпілий ОСОБА_15 підтримав клопотання прокурора, наголосив, що доводи обвинувачених та їх захисників про непричетність обвинувачених до злочину є неправдивими, оскільки він чітко знає та бачив, що всі обвинувачені вчиняли відносно нього протиправні дії. Вважав, що найсуворіший запобіжний захід є ефективним та дієвим.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2022 року задоволено клопотання прокурора.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - продовжено на 60 діб, починаючи з 05.12.2022 року до 02.02.2023 року, включно.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - продовжено на 60 діб, починаючи з 05.12.2022 року до 02.02.2023 року, включно.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - продовжено на 60 діб, починаючи з 05.12.2022 року до 02.02.2023 року, включно.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - продовжено на 60 діб, починаючи з 05.12.2022 року до 02.02.2023 року, включно.

У своїх висновках суд першої інстанції вказав, що при вирішенні питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченим під вартою враховано суть обвинувачення та факт того, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 вже набули статусу обвинувачених у кримінальному проваджені, тобто сторона обвинувачення, звернувшись до суду з обвинувальним актом, вважала не лише підозру обґрунтованою, а й докази у справі достатніми для висунення обвинувачення особам.

Факт наявності обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчинені особливо тяжкого злочину вказує на те, що поняття «обґрунтованої підозри» не підлягає оцінці, оскільки на даній стадії кримінального переслідування особи підозра трансформувалась в обвинувачення з критерієм доведеності, оцінка якого передбачена іншою процедурою ніж вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд приймав до уваги те, що згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, за вчинення якого передбачене покарання до 15 років позбавлення волі. Крім цього, ОСОБА_7 перебував у Вінницькій області тимчасово, в нього відсутнє місце проживання на території м. Вінниці, будь-які правові та соціально-стримуючі фактори у місті де проводиться судовий розгляд відсутні. Тому суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_7 не зможе виконувати процесуальний обов`язок явки до суду на першу вимогу.

Крім цього, згідно обвинувального ату ОСОБА_7 діяв з корисливою метою, офіційно не працює, іншого джерела доходу не має, раніше судимий за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, що переконало суд у наявності ризику продовження останнім злочинної діяльності, оскільки буде потребувати джерел до існування, а іншого виду отримання коштів він не має.

Також, судом було взято до уваги, що потерпілий та свідки ще не допитані, актуальним залишається ризик впливу обвинуваченого на останніх. При цьому, судом було взято до уваги думку потерпілого, який будучи ще не допитаним вказав на необхідність продовження дії запобіжного заходу як достатньої та необхідної міри у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції враховуючи вищенаведені обставини, підтверджені зокрема, самим обвинуваченим, а також думку потерпілого, дійшов висновку, що ризики продовжують існувати, не зменшились, а достатнім для їх запобігання запобіжним заходом є тримання обвинуваченого під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не будуть гарантувати належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, в зв`язку з чим вважав за необхідне продовжити дію запобіжного заходу на 60 діб.

Також розглядаючи можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу суд не вважав, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2022 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково, обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту з покладенням обов`язків не відлучатися з постійного місця проживання: АДРЕСА_2 в період часу з 22:00 год по 06:00 год.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та не вмотивованою, оскільки судом не в повній мірі враховано особу його підзахисного, який має постійне місце проживання, має стійкі соціальні зв`язки, ніколи не переховувався від слідства та суду, є особою раніше не судимою. Також вважає, що судом не було враховано, що всі наведені у клопотанні прокурора ризики базуються лише на припущеннях сторони обвинувачення, які не підтвердженні жодними доказами. Разом з тим, прокурором не обґрунтовано, а судом не прийнято до уваги те, що будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою може запобігти ризикам на які посилається прокурор.

Також звернув увагу суду на те, що суд не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України та не врахував всі обставини, які відповідно до ст.178 КПК України мають значення при продовженні запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника в повному обсязі та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. На запитання суду ОСОБА_7 пояснив, що перебуває в цивільному шлюбі, до затримання офіційного місця роботи не мав, перебував в складі Добровольчого формування №29 територіальної громади міста Києва, житло в АДРЕСА_2 є гуртожитком, кімнату в якому йому було надано для проживання зазначеним Добровольчим формуванням.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Інші учасники кримінального провадження з апеляційними скаргами не зверталися.

Клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення самого обвинуваченого та його захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, з виділених матеріалів судового провадження за №127/16260/22 вбачається, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2022 відносно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який у подальшому неодноразово продовжувався.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

За змістом ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Встановлено, що в обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор у своєму клопотанні вказав на наявність ризиків передбачених п.1, п.3, п.4 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшились та не відпали. Також підготовче судове засіданні у зазначеному кримінальному провадженні ще не проведено.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2022 року в частині продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений організованою групою, в умовах воєнного стану, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу його автоматичного продовження, а з необхідності уникнення ризиків, визначених положенням статті 177 КПК України.

Також апеляційний суд вважає, що в даному випадкупри розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, вчиненого організованою групою, в умовах воєнного стану із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_15 , свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, був засуджений та відбував реальну міру покарання за їх вчинення, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність постійного місця роботи та достатніх соціально-стримуючих зв`язків, свідчить про обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому наявність в останнього постійного місця реєстрації на території Житомирської області, постійного місця проживання в м. Києві, про що зазначив захисник у своїй апеляційній скарзі, до затримання входив до складу Добровольчого формування №29 територіальної громади м. Києва, на що звернув увагу ОСОБА_7 в ході апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для застосування як домашнього арешту в певний період доби, так і іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Разом з тим, в матеріалах судового провадження відсутні відомості щодо власника вказаного захисником житла розташованого в АДРЕСА_2 , і чи він не буде заперечувати щодо того, щоб обвинувачений у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту в певний період доби, перебував у цьому житлі на таких умовах.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

Продовження щодо ОСОБА_16 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.3, 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та обвинуваченого, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода як сторони захисту, так і самого обвинуваченого на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Водночас застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права в даному випадку обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Таким чином зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення останнім особливо тяжкого злочину, даних про особу обвинуваченого, схильність останнього до вчинення злочинів, апеляційний суд вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти суд, оскільки в ході апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження висновки суду першої інстанції, що судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні іще не розпочато, свідки та потерпілий не допитані, що не виключає можливості тиску обвинуваченого на них.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Також порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2022 року щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, до 02.02.2023 року включно, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20