ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2882/21

22 грудня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000791 від 16.09.2021 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Золотоноша Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особи з інвалідністю третьої групи, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 16.08.2021 близько 08.45 год., керуючи вантажним автокраном марки ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в м. Золотоноша по вул. Шевченка зі сторони центру міста в напрямку до вул. Черкаська, в порушення вимог п.п. 2.3. б), 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкість, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена небезпека, продовжив рух, та проїжджаючи навпроти адміністративного приміщення Золотоніського міськрайонного суду, який знаходиться по вул. Шевченка 76 в м. Золотоноша Черкаської обл., скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху зазначеного вище транспортного засобу.

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_13 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 05-8-02/291 від 17.09.2021 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а саме: черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток основи та склепіння черепа. Забою речовини головного мозку та мозочка, крововиливів під м`які тканини голови, саден, синця голови, крововиливів в білкову оболонку лівого ока, травми лівої верхньої кінцівки у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки з вивихом лівої променевої кістки, садна на верхніх та нижніх кінцівках та була госпіталізована доставлена до КНП « Золотоніська багатопрофільна лікарня», де 18.08.2021 близько 09.30 год. померла при наданні медичної допомоги.

Згідно з висновком експерта № 1206/21-23 від 09.09.2021 порушення правил безпеки дорожнього руху водієм вантажного автокрану марки ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , а саме вимог пунктів 2.3. б), 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_13 ..

Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні, не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим кримінальним правопорушенням, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, вибачився перед потерпілими, просив суворо не карати. Додав, що до дорожньо-транспортної пригоди потерпілу на пішохідному переході не бачив, так як на транспортному засобі попереду висів ковш і екстренно гальмувати почав вже під час зіткнення. Коли обвинувачений вийшов з транспортного засобу, потерпіла лежала на дорозі непритомна, він викликав швидку медичну допомогу. Цивільний позов визнав частково, враховуючи свій майновий стан, у розмірі 100 000 грн. та пояснив, що намагався зв`язатися з потерпілими та надати матеріальну допомогу, однак вони відмовилися і просили контактувати з їхнім представником адвокатом ОСОБА_11 ..

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснили, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди загинула їхня донька. Обвинувачений вибачався в листах та пропонував 100 000 грн. Наполягали на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди померла його дружина. У них є дві неповнолітні дитини 13-ти та 17-ти років. На місці дорожньо-транспортної пригоди він був через 10 хв. Дружина лежала непритомна за пішохідним переходом. Обвинувачений вибачався у листах та телефонував потерпілому, але останній не був готовий зустрічатися з ним. На адресу потерпілого надходив поштовий переказ грошових коштів, але він не захотів його отримувати. Наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні просив не враховувати при призначенні покарання в якості пом`якшуючої покарання обставини щире каяття, оскільки обвинувачений не намагається відшкодувати завдані моральні збитки. До нього обвинувачений з пропозиціями відшкодувати шкоду, завдану потерпілій, не звертався. Зі сторони обвинуваченого від інших осіб конкретна сума відшкодування теж не пропонувалася. Просив цивільний позов про стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 у розмірі 1 000 000 грн. задовольнити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачений є її чоловіком. Після даної дорожньо-транспортної пригоди вони ходили до лікарні, але з ними потерпілі не хотіли спілкуватися. ОСОБА_6 телефонував чоловіку загиблої, але останній сказав, що не хоче спілкуватися і їх бачити. У лікарні був товариш потерпілих ОСОБА_15 і вона просила його, щоб він допоміг дізнатися, як допомогти матеріально потерпілій. На наступний день після дорожньо-транспортної пригоди свідок пішла до лікаря, але він також сказав, що йому не треба надавати кошти на допомогу потерпілій. Грошовий переказ на ім`я чоловіка потерпілої намагалися передати двічі, але його не приймали. Після похорон потерпілої свідок не підходила до її родичів з пропозицією допомогти.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, його винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні доводиться та підтверджується сукупністю, належних, допустимих та достатніх доказів, перевірених, досліджених, проаналізованих та оцінених судом.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду місцевості по вул. Шевченка біля вул. Садовий проїзд у м. Золотоноші (пішохідний перехід) від 16.08.2021 із доданими схемою та фототаблицями, проведеного в період часу з 11.00 год. по 12.15 год., у якому описано та зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, місце розташування транспортного засобу ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , місце знаходження плям рідини бурого кольору на проїзній частині;

- постановою слідчого СУ ГУ НП в Черкаській області від 16.08.2021, якою визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0000791: автомобіль «ЗИЛ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_16 ; жіночі сандалі; змив РБК з переднього бампера авто; змив РБК з проїзної частини;

- постановою слідчого СУ ГУНП в Черкаській області від 16.08.2021, якою визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0000791: CD-R диск марки «Alerus», на якому знаходиться відеозапис стаціонарної камери зовнішнього відеоспостереження будинку за адресою: АДРЕСА_2 ;

- інформацією на CD-R диску, який приєднаний до протоколу огляду від 16.08.2021, при перегляді якого у судовому засіданні встановлено, що транспортний засіб «ЗИЛ» з краном на 00:14:226 хв. відеозапису з відображеним часом 08:46:07, рухаючись проїзною частиною вул. Шевченка м. Золотоноша в напрямку від вул. Садовий проїзд до вул. Черкаська, проїхавши перехрестя з вул. Садовий проїзд лівою смугою руху, здійснив наїзд на особу жіночої статі, яка переходила проїзну частину, рухався проїзною частиною по вул. Шевченка з дорожньою розміткою 1.14.1 (пішохідний перехід);

- висновком експертизи технічного стану автомобіля № СЕ-19/124/21/10129-ІТ від 02.09.2021, у підсумках якої вказано, що до моменту ДТП деталі ходової частини, рульового керування та робочої гальмівної системи автомобіля «ЗИЛ» номерні знаки НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані;

- висновком судової-трасологічної експертизи № СЕ-19/124-21/10130-ТР від 17.09.2021, у підсумках якої вказано, що на поверхні підошви капця на праву ногу пари капців, наданих на експертизу, виявлено три сліди зсуву (тертя). На поверхні капця на ліву ногу сліди, характерні для зсуву (тертя), які мають не експлуатаційний характер утворення - відсутні;

- висновком експерта (судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 , 1984 року народження) № 05-8-02/291 від 18.08.2021, у підсумках якого вказано, що причиною смерті є черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток основи та склепіння черепа, забою речовини головного мозку та мозочка, крововиливів під м`які оболонки головного мозку, мозочка та довгастого мозку, крововиливів в м`які тканими голови, саден, синця голови, крововиливів в білкову оболонку лівого ока. Згідно наданої медичної карти стаціонарного хворого №3947 смерть потерпілої настала 18.08.2021 о 09:30 год. Враховуючи ступінь розвитку ранніх трупних явищ та відсутність пізніх трупних явищ, вважає що смерть потерпілої могла настати у вищевказаний час. При проведенні експертизи трупа виявлені наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток основи та склепіння черепа, забою речовини головного мозку та мозочка, крововиливів під м`які оболонки головного мозку, мозочка та довгастого мозку, крововиливів в м`які тканини голови, саден, синця голови, крововиливів в білкову оболонку лівого ока; травма лівої верхньої кінцівки у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки з вивихом лівої променевої кістки; садна на верхніх та нижніх кінцівках. Такі тілесні ушкодження утворилися від дії твердих тупих предметів або при ударі об такі. Черепно-мозкова травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Травма лівої верхньої кінцівки носить ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Садна на верхніх та нижніх кінцівках носять ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Не виключається можливість виникнення даних тілесних ушкоджень в час та за обставин, які вказані в фабулі даної постанови, а саме: «16.08.2021 о 08:46 год. водій, керуючи вантажним автокраном марки ЗІЛ номерні знаки НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка м. Золотоноша скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 , 1984 року народження, яка перетинала проїзну частину по пішохідному переходу справа-наліво відносно напрямку руху вищевказаного транспортного засобу». Між отриманими тілесними ушкодженнями потерпілою та настанням смерті мається прямий причинний зв`язок. При судово-токсилогічній експертизі крові трупа спирти не виявлено. В медкарті даних про дослідження крові на алкоголь не виявлено;

- висновком судової автотехнічної експертизи № 1197/21-23 від 06.09.2021, у висновках якої вказано, що, враховуючи відеозапис «ch04_3512-Оригінал», швидкість руху автокрана, схожого на автомобіль ЗИЛ, номерні знаки НОМЕР_1 , у момент потрапляння його в поле зору із-за задньої частини стоячого мікроавтобуса жовтого кольору, складала приблизно 38 км/год. Із моменту виходу пішохода на проїзну частину, що зафіксовано на відеозаписі «ch04_3512-Оригінал», до моменту наїзду на нього автокрана, схожого на автомобіль «ЗИЛ» номерні знаки НОМЕР_1 , минув час приблизно 4,1с. Автокран, схожий на автомобіль «ЗИЛ» номерні знаки НОМЕР_1 , у момент виходу пішохода, на якого відбувся наїзд, на проїзну частину, що зафіксовано на відеозаписі «ch04_3512-Оригінал», знаходився від місця наїзду на відстані приблизно 43,3 м.;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.09.2021 із доданими до нього план-схемою та фототаблицями, проведеного з участю ОСОБА_6 в м. Золотоноша Черкаської обл.. Під час даного слідчого експерименту ОСОБА_6 детально розповів та показав на місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди за його участю як водія, повідомив напрямок руху автомобіля та вказав на місце зіткнення із потерпілою ОСОБА_13 .. Також встановлено, що причиною обмеженої видимості пішохода з робочого місця водія транспортного засобу ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є крюкова підвіска, розташована попереду кабіни транспортного засобу;

- постановою слідчого СУ ГУНП в Черкаській області від 21.09.2021, якою уточнені дані досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000791, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та в подальшому вважати вірними: місце проведення слідчого експерименту 03.09.2021 м. Золотоноша Черкаської області; статус ОСОБА_6 , за участі якого проводився слідчий експеримент, підозрюваний.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.09.2021 із доданими до нього план схемою та фототаблицями за участю статистів, з якого вбачається, що за допомогою автомобіля ЗИЛ номерні знаки НОМЕР_1 , статиста-пішохода та статиста-водія відтворено події дорожньо-транспортної пригоди 16.08.2021 на проїзній частині вул. Шевченка в м. Золотоноша;

- висновком судової автотехнічної експертизи № 1206/21-23 від 09.09.2021, у підсумках якої вказано, що у даній дорожній обстановці для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля ЗИЛ номерні знаки НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України. Вирішення питання, які стосуються необхідних дій пішоходів та оцінки їх дій не потребує застосування спеціальних знань у галузі автотехніки (спеціальних технічних досліджень). Необхідні дії пішоходів у загальнозрозумілій формі викладені у розділі 4 Правил дорожнього руху України. У момент виходу пішохода ОСОБА_13 на проїзну частину дороги, водій автомобіля ЗИЛ номерні знаки НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути на неї наїзду шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. У дані дорожній обстановці, дії водія автомобіля ЗИЛ номерні знаки НОМЕР_1 ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди;

- даними цивільно-правового договору № 12/8-21 від 12.08.2021, укладеного між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_16 , в особі ОСОБА_16 , з якого вбачається, що ОСОБА_6 виконував послуги по перегону автомобіля ЗІЛ 133 ГЯ НОМЕР_1 з вул. Семенівської 82 на технічне обслуговування за адресою: вул. Шевченка 9, 16 серпня 2021. Термін дії договору з 12.08.2021 до 17.08.2021;

- відеозаписом та фотокартками, які долучені стороною захисту та для повноти і об`єктивності були досліджені у судовому засіданні, з яких вбачається, що відхилення водія з робочого місця транспортного засобу на декілька сантиметрів, впливає на оглядовість. На даному відеозаписі зафіксовано положення водія на робочому місці транспортного засобу, з якого потерпілу не видно в момент виходу останньої на проїзджу частину;

- показами свідка ОСОБА_17 , яка будучи допитаною у судовому засіданні дала показання про те, що 16.08.2021 близько 08.45 год. вона була свідком даної дорожньо-транспортної пригоди. В кабіну автокрана марки ЗІЛ світило яскраве сонце. Свідок звернула увагу, що ЗІЛ перед пішохідним переходом збільшував швидкість і в цей момент жінка переходила дорогу, яку збив вказаний транспортний засіб;

- показами свідка ОСОБА_16 , який будучи допитаним у судовому засіданні дав показання про те, що ОСОБА_6 працював у нього за договором. Знає його як відповідальну і порядку людину. Після дорожньо-транспортної пригоди він відразу поїхав на місце пригоди, де були чоловік потерпілої і кума. Як власник транспортного засобу у лікарні надав матеріальну допомогу потерпілим у розмірі 5000 грн..

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, в силу вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд дослідив докази, надані сторонами обвинувачення та захисту.

При цьому, сторони кримінального провадження не заперечували щодо закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами.

Під час судового засідання, сторони клопотань щодо визнання доказів неналежними або недопустимими не заявляли, а тому суд за наслідком їх дослідження, вважає докази такими, що відповідають вимогам глави 4 параграфу 1 КПК України щодо їх належності та допустимості.

Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_6 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Переконавшись у доведеності вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. " Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.), при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, особу обвинуваченого, а саме: він раніше не судимий; свою вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся; не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра; позитивно характеризується за місцем роботи та проживання; є особою з інвалідністю ІІІ групи; працює; одружений; має на утриманні неповнолітню доньку, 2005 року народження; намагався частково відшкодувати завдану шкоду, що підтверджується показами потерпілих у судовому засіданні та долученими квитанціями про поштові перекази грошових коштів.

Вирішуючи питання, щодо виду та міри покарання обвинуваченому суд окремо враховує: тяжкість злочину, який вчинив обвинувачений, його відношення до вчиненого; найважчі і незворотні наслідки у виді смерті молодої жінки; позицію потерпілих та представника потерпілих, які наполягали на суворій мірі покарання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_6 слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому, та у повній мірі буде відповідати вимогам ст.ст.50,65 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Крім того, суд враховує, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні у їх сукупності, з урахуванням особи обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений не бачив потерпілу, яка переходила дорогу через пішохідний перехід, із-за навісного ковша на транспортному засобі та наявності у сусідній смузі чорного автомобіля, який не зменшив перед пішохідним переходом швидкість, що впливає на ступінь суспільної небезпеки, суд вважає неспроможними, оскільки саме неуважність та необачність водія ОСОБА_6 у сукупності з порушенням ним пунктів 2.3. б), 18.1 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_13 ..

Покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинив обвинувачений, визнання його людської гідності передбачає надання йому можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" за № 14 від 23.12.2005 встановлено, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК необхідно вирішувати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Судом встановлено, що порушення Правил дорожнього руху України, допущені обвинуваченим, знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, віднесено до тяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Зважаючи на встановлені вище обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, дані про особу обвинуваченого у їх сукупності, з урахуванням порушених обвинуваченим пунктів ПДР України, невідворотних наслідків, що настали внаслідок вчинення злочину, суд вважає за необхідне та доцільне призначити ОСОБА_6 додаткове покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами у максимальному розмірі, закріпленому у санкції ч. 2 ст. 286 КК України, що сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Так, ПДР України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а тому уникнення обвинуваченим додаткового покарання за обставин даного кримінального провадження у справедливому розмірі негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності суворо дотримуватись Правил дорожнього руху.

Таким чином, враховуючи обставини провадження, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 додаткове покарання, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки, дане покарання покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим злочинів у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню, як учасника дорожнього руху.

Розглядаючи питання щодо позовних вимог потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, в сумі 1 000 000 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Разом з тим, вирішуючи питання про задоволення цивільного позову, суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Внаслідок смерті доньки, перерваний істотний, звичний для ОСОБА_9 ритм життя та майбутніх планів, виникла необхідність їх перегляду та відновлення, що потребує від неї значних зусиль, негативно впливає на її емоційний стан.

Протягом розгляду справи в суді, ця потужна психологічна травма не зменшилась, спричиняє страждання та переживання, тобто завдають їй моральної шкоди.

Моральна шкода є не такою очевидною, бо, як правило, вона є нематеріальною, а тому і являє собою поняття оціночне. Саме оціночність цього поняття, яке в кожному конкретному випадку трактується по-своєму, з урахуванням не лише правових знань, але й набутого життєвого досвіду, зумовлює складність у визначенні розміру заподіяної моральної шкоди і її доказуванні.

Сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами.

На сьогодні у законодавстві відсутнє чітке визначення поняття «моральна шкода». Це пов`язано із неможливістю вичерпного опису цього оціночного поняття, так як неможливо виділити в такому понятті універсальні, визначальні, родові риси, які були б характерними для нього в цілому і вичерпували б його зміст повністю у кожному конкретному випадку.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, завданої матері внаслідок загибелі дитини, необхідно враховувати глибину і тривалість моральних страждань, характер дій винної особи, а також те, що особа зазнала моральних страждань, пов`язаних з необхідністю докладати зусилля для законного покарання особи, винної в смерті її дитини.

Тривалий час, розглядаючи зазначену справу, суд пересвідчився, що ні мільйони ні мільярди грошових коштів не будуть достатньою мірою відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок загибелі потерпілої ОСОБА_13 , і такі кошти матір останньої не вагаючись віддала би за її життя.

У даній дорожньо-транспортній пригоді матір втратила доньку, яка займала важливе місце в її сім`ї. ЇЇ смерть однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.

Цивільному позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, з якою вона мала тісний соціальний зв`язок, порушено її нормальний спосіб життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту.

Встановлюючи розмір моральної шкоди, суд виходить з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З урахуванням викладеного та прерогативи суду для прийняття з цього приводу остаточного рішення, зважаючи на те, що життя та здоров`я людини є абсолютним благом і не може підлягати грошовій оцінці, суд вважає цивільний позов потерпілої про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди від злочину підтвердженим, але враховуючи обставини справи, таким, що підлягає частковому задоволенню. Суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених цивільним позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою рідної людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з обвинуваченого на її користь 400 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.08.2021.

Згідно ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.08.2021, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без задоволення. 16.08.2021 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Враховуючи викладене, в строк покарання ОСОБА_6 необхідно врахувати попереднє затримання з 16.08.2021 по 17.08.2021 року, з урахуванням ст. 72 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368,370,373,374,376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Строк покарання обчислювати з дати приведення вироку до виконання та затримання засудженого ОСОБА_6 .

В строк покарання врахувати попереднє затримання ОСОБА_6 з 16.08.2021 по 17.08.2021 року, з урахуванням ст. 72 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 400 000 грн..

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів для проведення експертиз на загальну суму 14415,48 грн..

Речові докази: автомобіль «ЗІЛ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на зберігання власнику ОСОБА_16 - залишити ОСОБА_16 ; CD-R диск марки «Alerus» - залишити при матеріалах справи; жіночі сандалі, змив РБК з переднього бампера авто, змив РБК з проїзної частини, які передані на зберігання до камери схову речових доказів СУ ГУНП в Черкаській області - знищити.

Скасувати арешт на автомобіль «ЗІЛ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений відповідно до ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.08.2021.

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1