Справа № 346/3614/19
Провадження № 11-кп/4808/503/22
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 25 листопада 2022 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути ухвалу суду та обрати йому більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Зокрема посилається на те, що стороною обвинувачення протягом 3 років 7 місяців у поданих клопотаннях наводяться одні й ті ж самі формальні ризики, на підставі яких суд першої інстанції продовжує йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Таким чином, клопотання сторони обвинувачення не відповідає вимогам п.1 ч. 3 ст. 199 КПК України. Також звертає увагу на те, що суд першої інстанції, порушуючи вимоги ст. 22 КПК України, не надав йому та стороні захисту в повному обсязі допитати свідка сторони обвинувачення на перехресному допиті, поставити йому запитання, відповідь на які могла б внести ясність у даному провадженні.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

27 вересня 2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Оскаржуваною ухвалою вказане клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а відтак згідно зі ст. 12 КК України, інкримінований обвинуваченому злочин є особливо тяжким), та врахував ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від суду; можливість незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному провадженні; можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, та дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що наведені вище обставини свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги обвинуваченого, про те, що прокурором не доведено наявність підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає недоцільними і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому на підставі формального існування ризиків, необґрунтовано продовжено строк тримання під вартою, у зв`язку з чим він тривалий час перебуває під вартою.

Відхиляючи доводи в цій частині, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 є обґрунтованими та правильними. На переконання апеляційного суду, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти настанню вищевказаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Крім того, колегія суддів визнає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_8 тривалий час під вартою здійснювалось на підставі умотивованих ухвал слідчого судді та суду, а тому зазначені доводи обвинуваченого не можна вважати слушними.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону під час допиту свідка позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу.

При вирішенні питання про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення в кримінальному провадженні та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження, та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на грубе порушення судом першої інстанції розумних строків розгляду кримінального провадження.

Разом з тим, встановлення факту порушення розумних строків розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції не свідчить про наявність правових підстав для закриття вказаного провадження та скасування раніше обраних заходів забезпечення кримінального провадження, а вказує на необхідність прийняття судом першої інстанції більш рішучих заходів щодо організації судового процесу та розгляду кримінального провадження по суті, постановлення остаточного рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5