КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у м. Києві, матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно виявлене та вилучене під час проведення обшуку, а саме: транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за громадянкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а фактично належить та перебуває у користуванні ОСОБА_8 .

Відповідно до ухвали, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна- транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 .
Представник вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою через допущення ряду істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

В судове засідання учасники не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.

Клопотання прокурора про відкладення розгляду апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає можливості задовольнити, враховуючи необхідність забезпечення дієвості досудового розслідування та дотримання його строків.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000134 від 30 липня 2019 року, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо службових осіб ряду фінансових компаній та групи осіб, які організували діяльність фінансової піраміди ОСОБА_9 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч.2 . 364, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 28 ч. 2 .205-1 КК України.
У ході досудового розслідування 21 липня 2021 року співробітниками Офісу Генерального прокурора та Головного слідчого управління Національної поліції, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року, проведено обшук за місцем фактичного проживання підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами обшуку прийнято рішення про вилучення транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до даних МВС України транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, д.н.з. НОМЕР_1 , належить громадянці ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою ОСОБА_8

23 липня 2021 року вмотивованою постановою слідчого вказаний транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000134 від 30 липня 2019 року.
27 жовтня 2022 року прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суд м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене під час проведення обшуку, а саме: транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за громадянкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а фактично належить та перебуває у користуванні ОСОБА_8 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року зазначене клопотання було задоволено та накладено арешт на вказаний автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000134, про накладення арешту на вказаний автомобіль, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов обгрунтованого висновку, що воно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому на нього необхідно накласти арешт.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Тому твердження апелянта про те, що в матеріалах справи немає жодних даних, які б давали підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям речового доказу, є такими, що не грунтуються на матеріалах справи.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначений автомобіль, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Отже, доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник власника майна, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене під час проведення обшуку, а саме: транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за громадянкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а фактично належить та перебуває у користуванні ОСОБА_8 залишити без мін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1335/2022
Єдиний унікальний номер справи 757/59454/21
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_11 .
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1