Справа № 466/8968/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/27/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року про відмову у заміні невідбутої частина покарання більш м`яким,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 30 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні спільного клопотання начальника установи Личаківської виправної колонії №30 та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі відносно засудженого ОСОБА_6 .

На вказану ухвалу суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу про задоволення клопотання. Свої апеляційні вимоги засуджений мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені дослідженими доказами. В оскаржуваній ухвалі не наведено мотивів прийнятого рішення. Вказує, що місцевий суд не застосував закон, який підлягає застосуванню, не взяв до уваги те, що він три рази заохочувався і лише один раз допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, а також факт погашення попередній судимостей та відшкодування судових витрат. Вважає, що місцевий суд незаконно та необґрунтовано покликався на кількість його попередніх судимостей, значний термін покарання, що залишився до відбування, а також те, що він раніше звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив вимоги апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно із положенням ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Відповідно до ч. 3, п.2 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, при фактичному відбутті ним не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, став на шлях виправлення.

Згідно матеріалів справи вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 25.04.2014р. ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29.02.2016р. цей вирок залишено без змін та на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18.12.2008р. по 19.05.2010р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок терміну покарання 14 грудня 2020 року, кінець терміну - 12 лютого 2025 року.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з належною повнотою досліджено матеріали спільного клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

З представлених документів, які враховані судом першої інстанції, вбачається, що засуджений ОСОБА_6 , перебуваючи з 20.12.2020р. в УВП (№9) м.Ужгорода порушень вимог режиму утримання не допускав, адміністрацією установи не заохочувався.

З 30.01.2021р. засуджений ОСОБА_6 перебуває у ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)». По прибутті в установу був працевлаштований на виробництві установи у цеху №2, де працює по теперішній час. За час відбування покарання в установі допустив одне порушення вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, адміністрацією установи тричі заохочувався.

Згідно характеристика на засудженого ОСОБА_6 26.02.2021р. адміністративною комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення, а 26.08.2021р. відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Крім цього, судом першої інстанції підставно враховано дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі, раніше звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий термін покарання, однак продовжив вчиняти злочини, що дає підстави вважати, що застосування інституту звільнення від призначеного засудженому покарання не сприяє досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що наявність у засудженого заохочень з боку адміністрації установи, як і відбуття ним встановленої законом частини строку покарання, не можуть слугувати безумовними підставами застосування до засудженого положень ст. 82 КК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній установі, а наведені засудженим доводи про наявність підстав для застосування до нього положень ст. 82 КК України у своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністрацією установи не надано достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_6

у період відбування покарання своєю поведінкою на даний час засвідчив успішність процесу виправлення.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені у клопотанні та наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини не підтверджують того, що на даний час ОСОБА_6 став на шлях виправлення, а тому застосування до нього положень ст. 82 КК України на даному етапі є передчасним.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як такому, що не став на шлях виправлення.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою, при цьому ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 30 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року про відмову у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: