Справа № 643/2248/23
Провадження № 1-кс/643/381/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2023 слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , в присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 16.03.2023 про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0003070 від 12.06.2020 за ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з скаргою в обґрунтування якої зазначила, що 16.03.2023 слідчий СВ Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 винесла постанову про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , якою у шахрайський спосіб заволоділа ОСОБА_5 .

В оскаржуваній постанові слідчий викривила показання потерпілих та свідків, зробила невірні висновки щодо статусу ОСОБА_6 як добросовісного набувача та відсутності у останньої наміру продати зазначену квартиру.

Посилаючись на викладене та наполягаючи на злочинному характері заволодіння ОСОБА_6 , квартирою, ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувану постанову.

До суду скаржниця надала заяву про розгляд скарги у свою відсутність та наполягла на її задоволенні.

Від слідчого надійшли матеріали кримінального провадження та заява про розгляд скарги у свою відсутність.

Слідчий суддя, розглянувши скаргу, дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови через її невідповідність вимогам ст. 5 ст. 110 КПК України та хибність викладених в ній доводів.

Мотивуючи оскаржувану постанову слідча зазначає, що квартира АДРЕСА_1 з червня 2020 року перебуває у власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, який є чинним. ОСОБА_6 є добросовісним набувачем, що унеможливлює визнання вищевказаної квартири речовим доказом і накладення на неї арешту.

З такими висновками слідчого слідчий суддя не може погодитись з погляду на наступне: відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження відкрито в результаті виявлення факту заволодіння невстановленою особою шляхом обману квартирою АДРЕСА_1 , в наслідок чого спричинено матеріальну шкоду.

Потерпілими у кримінальному провадженні визнано ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Відповідно до абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положення даної норми не виключають можливості накладення арешту на майно добросовісного набувача, разом з тим містять умову для цього - майно добросовісного відповідача, на яке накладається арешт, має відповідати критеріям речових доказів. Проте слідчий робить зворотній висновок, що майно добросовісного власника не може бути речовим доказом, що не відповідає зазначеній вище нормі закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з фабули злочину, який розслідується, та його конкретних обставин квартира АДРЕСА_1 є предметом злочинного посягання, отже висновок про те, що вона не може бути речовим доказом у даному кримінальному провадженні є невірним.

Таким чином, в разі встановлення складу кримінального правопорушення в діянні, направленому на заволодіння квартирою АДРЕСА_1 визнання даної квартири в якості речового доказу та накладення на неї арешту є не тільки доцільним, а й необхідним.

В противному випадку слідчий, виконавши завдання кримінального провадження, закріплені в ст. 2 КПК України та дотримавшись вимог ст. 91 КПК України, має прийняти рішення відповідно до положень ст. 284 КПК України.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя вважає, що оскаржувана постанова від 16.03.2023 має бути скасована як така, що не відповідає вимогам ст. 110 КПК України та фактичним обставинам кримінального провадження.

Підстав для задоволення скарги в частині зобов`язання слідчого повторно розглянути клопотання від 07.03.2023 слідчий суддя не вбачає, так як відповідне клопотання розглянуто і за результатами його розгляду винесено постанову від 09.03.2023.

Керуючись ст.ст. 110, 303-304, 307, 309, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити та скасувати постанову слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 16.03.2023 про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0003070 від 12.06.2020 за ч. 3 ст. 190 КК України.

В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1