Справа №578/1105/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/147/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

23 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 578/1105/22 за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Краснопільського районного суду Сумської області від 03.01.2023 щодо накладення арешту на майно,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі власника майна ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді, оскільки при проведенні обшуку, останньому не було залишено копії ухвали про обшук, не було роз`яснене право на присутність адвоката під час обшуку, при складанні протоколу не було роз`яснене право на письмові заперечення. Ухвала слідчого судді не обґрунтована доказами про необхідність арешту майна, подія злочину є надуманою.

02.01.2023 до Краснопільського районного суду Сумської області з клопотанням погодженим із прокурором Краснопільського відділу Сумської окружної прокуратури звернувся ст. слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 , яке обґрунтував тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження за фактом виправдування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, глорифікація її учасників одним із мешканців м. Суми.

22.12.2022 відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 0002829 за ч. 3 ст. 436-2 КК, а 30.12.2022 проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено майно, яке 30.12.2022 визнано речовими доказами.

Оскільки вилучені 30.12.2022 речі містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, то слідчий просив накласти на них арешт.

Ухвалою слідчого судді Краснопільського районного суду Сумської області від 03.01.2023 клопотання слідчого було задоволено і на майно був накладений арешт. Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, та існує необхідність збереження речових доказів. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи власника майна ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні арешту майна, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна задоволенню не підлягає з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно ч. 1 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 3 ст. 170 КПК, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Розглянувши клопотання слідчого та наклавши арешт на майно, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку про необхідність арешту майна як речового доказу, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є цілком вмотивованим і ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, так як на думку колегії суддів у досудового слідства є законні підстави вважати, що вилучене майно є речовим доказом, може містити інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно положень КПК (ст. 1 КПК) та за належною правовою (судовою) процедурою забезпечити швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному примусу (обмеженню) (ч. 2 ст. 2 КПК).

Зокрема, при вирішенні зазначеного вище питання слідчий суддя дотримався вимог ст. 170-173 КПК, у повному об`ємі з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме правову підставу для арешту майна та можливість використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, не можливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, власником майна та його представником не надано, а колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу того, що слідчим не було вручено копію ухвали суду про обшук, не було роз`яснено на присутність адвоката під час обшуку та при складанні протоколу обшуку не було роз`яснено право на складання заперечень в протоколі обшуку, то вони є не обґрунтованими, оскільки в протоколі обшуку зазначено, що слідчим пред`явлено ОСОБА_8 ухвалу слідчого судді про проведення обшуку та вручено її копію останньому, що засвідчено особистим підписом ОСОБА_8 , також під всіма процесуальними діями, які проводилися слідчим під час обшуку, в протоколі обшуку стоїть особистий підпис ОСОБА_8 .

Таким чином, враховуючи специфіку інкримінованих дій не можна виключати можливість використання зазначених у клопотанні слідчого речей ОСОБА_8 , а тому вони мають бути перевірені на наявність слідів злочинної діяльності.

На підставі викладеного, ухвалу слідчого судді колегія суддів вважає законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника, без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Краснопільського районного суду Сумської області від 03.01.2023 щодо арешту майна залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4