Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/608/22 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 121 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, в режимі відеконференції, кримінальне провадження № 0000084за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29.08.2022, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Соломія Гайворонського району Кіровоградської області, українець, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодружений, який відноситься до осіб з інвалідністю третьої групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,
засуджений за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , паспорт Серія НОМЕР_1 , виданий 09.09.2010 року Гайворонським РВУМВС України в Кіровоградській області) на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) завдану моральну шкоду в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень.
Скасовано арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 09.06.2022, на майно: дитяче плаття сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров; рушник рожевого кольору зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров; чоловічий картуз чорного кольору з блакитними вставками; лопату штикову зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_9 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння,за таких обставин:

07.06.2022 року, близько 09 год. 30 хв., на земельній ділянці, яка розташована між житловими домоволодіннями АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , який здійснював покіс трави мотокосою, на ґрунті тривалих неприязних стосунків виник черговий конфлікт з приводу законності використання даного домоволодіння. В ході словесної сварки у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Невідкладно реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, ОСОБА_9 , тримаючи в руках штикову лопату зі стальною насадкою та дерев`яною ручкою, яку заздалегідь взяв із собою з дому, 07.06.2022 року, близько 09 год. 35 хв., продовжуючи знаходитись на земельній ділянці, яка розташована між житловими домоволодіннями АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , раптово підійшов зі спини до ОСОБА_7 , обравши достатню відтань не більше одного метра, з прикладенням значної сили, умисно наніс ребром леза металевої частини штикової лопати три послідовних удари - в ліву тім`яну частину голови, в задню-бокову поверхню шиї зліва та ліву лопатку. Від отриманих тілесних ушкоджень, відчуваючи сильний фізичний біль, ОСОБА_7 втратив рівновагу та впав на землю, а подальші протиправні дії ОСОБА_9 були припинені свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , якими також надано першу домедичну допомогу потерпілому та викликано швидку допомогу.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: ВЧМТ, забою головного мозку, вдавленого уламкового перелому лівої тім`яної кістки, субарахноїдального крововиливу в головний мозок, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 59 від 08.06.2022 відповідно до п.п. «б» п.2.1.3. Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення; рубаних ран задньо-бокової поверхні шиї зліва та лівої лопатки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 59 від 08.06.2022 відповідно до п.2.3.3. Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я; вказані тілесні ушкодження могли бути спричинені внаслідок ударів ребром леза штикової лопати.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 не оспорюючи фактичні обставини справи, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду першої інстанції скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 21616,49 грн. моральної шкоди та 150 000 грн. матеріальної шкоди.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом взято до уваги обставину, що пом`якшує покарання підсудному ОСОБА_9 є щире каяття.

Вказує, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриття всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на розкриття злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Під час проведення досудового розслідування за участю ОСОБА_9 був проведений слідчий експеримент, даний слідчий експеримент досліджувався в судовому засіданні та за результатом проведення СМЕ було встановлено, що ОСОБА_9 надав показання про обставини нанесення тілесних ушкоджень механізмом за результатом якого тілесні ушкодження спричиненні ОСОБА_7 не могли бути заподіяні. Тобто, ОСОБА_9 , ще на досудовому розслідування не засуджував свою поведінку.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_9 неодноразово наголошував, що шкоду заподіяну ним він не збирається усувати, і що він не жалкує з приводу вчиненого і це об`єктивно підтверджується наданими ним показаннями. Тобто, зі змісту наданих ним показів не можна було зрозуміти усіх обставин справи спрямованих на розкриття злочину або відшкодування завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
За таких обставин вважає,що до ОСОБА_9 не можна застосувати обставину яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, так як воно взагалі відсутнє.
Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_9 сам неодноразово наголошував на тому, що кримінальне правопорушення вчинив через розбрат, тобто через ворожнечу з ОСОБА_7 та судом не взято до уваги дану обтяжуючу обставину, зазначене передбачено в п. З ч. 1 ст. 67 КК України.
Також, п. 10 ч. 1 ст. 67 КК України зазначено обтяжуючу обставину, вчинення злочину з особливою жорстокістю. Судом не взято до уваги те, що ОСОБА_9 , тримаючи в руках штикову лопату зі стальною насадкою та дерев`яною ручкою, яку заздалегідь взяв із собою з дому, раптово підійшов зі спини ОСОБА_7 , обравши достатню відтань не більше одного метра, з прикладенням значної сили умисно наніс ребром леза металевої частини штикової лопати три послідовних удари - в ліву тім`яну частину голови, в задню бокову поверхню шиї зліва та ліву лопатку.
Від отриманих тілесних ушкоджень, відчуваючи сильний фізичний біль, ОСОБА_7 втратив рівновагу та впав на землю, а подальші протиправні діі ОСОБА_9 припинені свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , якими також надано першу домедичну допомогу потерпілому та викликано «швидку допомогу».
Вважає, що за таких обставин тілесні ушкодження нанесенні лопатою в голову, шию та інші ділянки тіла були спричиненні з особливою жорстокістю, оскільки вони наносились в одне й те саме місце та лезом лопати.
Крім того, для самого потерпілого тілесні ушкодження мали дуже неприємний характер, та в наслідок кримінального правопорушення потерпілий переніс важкий фізичний та психологічний біль який не припинив існування по цей день.
Тобто вважає, що судом не враховано двох обтяжуючих обставин та необґрунтовано враховано обставину, яка пом`якшує покарання в результаті чого було призначено незаконне покарання із застосуванню іспитового терміну строком на два роки, що є в свою чергу незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга потерпілого, підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК Україниу колегії суддів сумнівів не викликає.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, доводи апеляційної скарги потерпілого, в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яка виразилась у застосуванні ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 - колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з ними, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, за змістом ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Проте, суд першої інстанції при призначенні покарання повною мірою не врахував всіх обставин справи, тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, внаслідок чого при призначенні покарання безпідставно застосував вимоги ст. 75 КК України.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, які відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який несудимий, неодружений, відноситься до осіб з інвалідністю третьої групи, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що покарання ОСОБА_9 необхідно призначити із застосуванням ст. 75 КК України.
Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Зокрема, районним судом не в повній мірі було враховано поведінку ОСОБА_9 , який під час досудового розслідування вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнавав, на початку судового розгляду не визнав себе винуватим за інкримінованим йому злочином, від дачі показань відмовився, однак під завершення судового розгляду, після огляду та дослідження доказів обвинувачення, визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину та дав показання про обставини вчинення кримінального правопорушення. Щодо заявленого потерпілим цивільного позову, то такий не визнав, вказавши на його необґрунтованість.
Також, ОСОБА_9 не вибачилися перед потерпілим, намагався зменшити свою відповідальність за вчинене та спростувати причетність до вчиненого.

За таких підстав, на думку колегії суддів - суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про щире каяття ОСОБА_9 , оскільки його поведінка як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду не свідчила про наявність такого каяття, намагався спростувати причетність до вчиненого.

Отже, дії ОСОБА_9 під час досудового розслідування та судового розгляду не були спрямовані на визнання своєї вини, надання правдивих показань, висловлення щирого жалю про вчинене, негативної оцінки злочину.
А тому, доводи апеляційної скарги потерпілого про відсутність щирого каяття у ОСОБА_9 є такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
Необхідно зазначити про те, що без належної оцінки суду першої інстанції залишилися та обставина, що ОСОБА_9 ні під час досудового розслідування, ні під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції не відшкодував та навіть не намагався відшкодувати шкоду за вчинений ним злочин.
Крім того, без належної оцінки суду першої інстанції залишилися наявні у справі й такі, що підлягають обов`язковому врахуванню, інші дані про особи ОСОБА_9 , котрі суспільно корисною діяльністю не займаються.

А тому, на думку колегії суддів, дане покарання є занадто м`яким для виправлення та перевиховування обвинувачених, оскільки судом першої інстанції неналежно та не в повній мірі враховано особи ОСОБА_9 , який вчинив тяжкий умисний злочин, об`єктом якого є життя та здоров`я людини.

При цьому необхідно зазначити про те, що судом застосовано до ОСОБА_9 норму ст. 75 КК України без визначення жодної обставини, яка пом`якшує покарання.
В той же час стан здоров`я обвинуваченого не може бути визнано достатньо обставиною, що свідчить про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
За таких підстав доводи потерпілого знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
На переконання колегії суддів, місцевий суд належно не дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, не врахував те, що у обвинуваченого відсутні жодні обставини, які пом`якшують його покарання, так і обставини що свідчить про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, обвинувачений фактично вину не визнав, шкоду не відшкодував, не вибачився перед потерпілим.

При призначенні нового покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу та відсутність обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так,обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, врахувавши обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, вину не визнав та шкоду не відшкодував, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки,

ОСОБА_9 як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих.

За таких підстав, йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції інкримінованої йому статті кримінального закону, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження, особі обвинуваченого ОСОБА_9 та буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, та відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

В той же час колегія суддів вважає, необґрунтованими доводи апеляції потерпілого в частині не зарахування в якості обтяжуючої обставини, вчинення злочину з особливою жорстокістю з таких підстав.

Згідно з постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» злочин визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

Особливою жорстокістю слід вважати спосіб вчинення злочину, який полягає в умисному застосуванні психічного та/або фізичного насильства (шляхом дії або через бездіяльність) безпосередньо перед, підчас або після вчинення злочину, необов`язкового (надмірного) для настання передбаченого відповідною нормою кримінального закону злочинного наслідку, спрямованому на завдання потерпілому (іншій особі) особливих фізичних мучень та/або психічних страждань.

Відповідно особливою жорстокістю слід вважати навмисну дію (або бездіяльність), що супроводжує або наступає за насильницьким злочином, є необов`язковою для його вчинення і настання звичайних для нього наслідків, що полягає в заподіянні потерпілому або його близьким додаткового, як правило, тяжкого фізичного або психічного страждання.

Таким чином, вчинюючи злочин з особливою жорстокістю, винний усвідомлює, що він вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку. Він умисно обирає саме такий спосіб вчинення злочину, який завдає потерпілому (іншій особі) особливі страждання, що охоплюється його злочинним наміром. Так, бажаючи завдати потерпілому (іншій особі) особливі страждання, винннй обирає спосіб вчинення злочину, який охоплює діяння зайві (надмірні) для досягнення потсавлених цілей.

В даному випадку колегія не знайшла таких обставин в об`єктивній стороні вчиненого злочину

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_7 звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 21616 грн. 49 коп., яку він поніс, у зв`язку з витратами на лікування (купівля медикаментів), а також просив стягнути 150 000 грн. моральної шкоди.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Вартість лікування спричинених потерпілому тілесних ушкоджень підтверджується чеками (а.с. 22-26, т. 1).

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», в редакції від 03.12.1997 при визначенні розміру шкоди суд має виходити з цін на майно, що діють у даній місцевості на час розгляду справи, і застосовувати встановлені нормативно-правовими актами для даних випадків кратність, коефіцієнти, індекси, податок на добавлену вартість, акцизний збір тощо. Покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Суд може зменшити розмір відшкодування заподіяної шкоди лише з підстав, передбачених законодавством, з наведенням у вироку відповідних мотивів. Не підлягає зменшенню розмір шкоди, якщо вона заподіяна злочинними діями засудженого, вчиненими з корисливою метою.

З огляду на викладене, апеляційній вимоги цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 18248,73гривень є обґрунтованими та документально підтвердженими.

За таких підстав з урахуванням доведеності з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого 18248,73гривень. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 спричинивши потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження, а саме ВЧМТ, забою головного мозку, вдавленого уламкового перелому лівої тім`яної кістки, субарахноїдального крововиливу в головний мозок, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 59 від 08.06.2022 відповідно до п.п. «б» п.2.1.3. Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення; рубаних ран задньо-бокової поверхні шиї зліва та лівої лопатки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 59 від 08.06.2022 відповідно до п.2.3.3. Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
А тому, враховуючи характер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, позбавлення можливості їх реалізації, тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього фізичного стану здоров`я потерпілого, а також з врахуванням матеріального стану обвинувачених, колегія суддів приходить до висновку про те, що з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого 80 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
На думку колегії суддів, така сума моральної шкоди відповідає характеру та обсягу перенесених потерпілим фізичних страждань внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а також відповідає критеріям розумності та справедливості.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази в та не врахував моральні страждання, які спричинені потерпілому внаслідок вчиненого відносно нього злочину.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково - постановити новий вирок, призначивши обвинуваченому мінімальний розмір покарання передбачений санкцією ч. 2 ст. 186 КК України та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого завдану матеріальну шкоду в розмірі 18248,73 гривень та моральну шкоду в розмірі 80 000,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419-420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29.08.2022 щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України скасувати в частині призначеного покарання та змінити в частині вирішення цивільного позову на користь потерпілого.
ОСОБА_9 вважати засудженим за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_9 , на користь ОСОБА_7 , завдану матеріальну шкоду в розмірі 18248 гривень 73 коп. та моральну шкоду в розмірі 80 000,00 гривень.
В решті вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 29.08.2022, залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_9 - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4