КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1497/19
№ 1-кп/534/6/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів ОСОБА_5

здійснивши у відкритому судовому засіданні у залі суду судове засідання у кримінальному провадженні №0000272 від 23.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України,

встановив:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000272 від 23.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, перебуває в провадженні Комсомольського міського суду Полтавської області.

Захисник під час судового засідання заявив суду клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ст. 49 КК України, посилаючись на те, що матеріалах справи №534/1497/19 наявна постанова від 12.08.2019 року про оголошення в розшук ОСОБА_5 , яка відповідно до п 2 ст. 49 КК України зупиняє перебіг давності, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з?явлення особи із зізнанням або її затриманням. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п?ятнадцять років. Формально, дана постанова мала б позбавити ОСОБА_5 скористатися правом, яке передбачене ч.1 ст 49 КК України, та закрити кримінальне провадження за збігом п?яти річного терміну, якщо б не наявна усталена судова практика Верховного Суду України, яка приділяє увагу, при застосування ч. 2 ст. 49 КК України, дослідженню обґрунтованості винесеним постановам про оголошення в розшук.

Суд, заслухавши думку сторін провадження, прокурора, обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти задоволення цього клопотання, дійшов таких висновків.

Пунктом 1 ч. 2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Водночас ч. 4 ст.286 КПК України встановлено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Судом встановлено, що обвинувачена розуміє свої права, передбачені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягає на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 49 КК України, що не є реабілітуючою.

Строк давності - це передбачений ст.49КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст.49КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

Відповідно до п.3 ч.1ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять роки, у разі вчинення нетяжкого злочину.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК України).

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Санкція ч. 2 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні 24.03.2016 року кримінального правопорушення, віднесеного до нетяжких злочинів, згідно зі ст. 12 КК України, а тому строк давності, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.49 КК України становить п`ять років.

В судовому засіданні ОСОБА_5 зазначила, що ніколи від явки до органів розслідування, прокурора чи суду не ухилялась та не переховувалась, повісток від органів розслідування не отримувала і про те, що була оголошена в розшук їй було невідомо.

В Постанові Верховного суду України по справі №344/7812/16-к від 03 червня 2021 року зазначається, що системним тлумаченням норм кримінального законодавства встановлено, що під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії особи, вчинені виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що у свою чергу змушує правоохоронні органи вживати відповідних заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника.

Верховним Судом по справі № 344/7812/16-к було також досліджено постанови слідчого про оголошення осіб у розшук, відповідно до яких обвинувачені за викликом для проведення слідчих дій не з`являються та встановити місце їх знаходження неможливо. При цьому жодних відомостей про те, що вказані особи належним чином сповіщені про необхідність явки до слідчого, з боку сторони обвинувачення до суду не надано. Урахувавши вищенаведене, оголошення осіб у розшук саме собою не свідчить про те, що вони ухилялись від досудового розслідування або суду, а будь-яких інших доказів, які 6 об?єктивно підтверджували факт переховування обвинувачених, надано не було, тому підстав для застосування положень ч. 2 ст.49 КК України у даному конкретному випадку суд не бачив.

Суд звертає увагу, що дана постанова містить лише відомості, що підозрювана не з?являлася за викликом до слідчого. Слідством не встановлені та не доведені будь-які умисні дії ОСОБА_6 , які нібито вчинені нею виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що у свою чергу змусили правоохоронні органи вживати відповідних заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника. Постанова не містить даних коли ОСОБА_5 викликалася до слідчого та в який спосіб, відсутні посилання на вчиненні слідством заходи щодо належного повідомлення ОСОБА_5 чи її захисника про необхідність з?явитися до слідчого, також данні відомості відсутні і в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, на час судового розгляду у цьому кримінальному провадженні і розгляду клопотання, закінчився п`ятирічний строк давності, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Разом з тим, судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених частинами 2, 3 ст. 49 КК України.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченої, що є неприпустимим.

Враховуючи наведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченої ОСОБА_5 , з огляду на те, що кримінальне правопорушення, за яким вона обвинувачується є нетяжким злочином, та з моменту вчинення інкримінованого злочину минуло більше п`яти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд дійшов до переконання, що клопотання захисника про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак клопотання слід задовольнити, звільнивши ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49КК України та закривши стосовно неї кримінальне провадження за ч. 2 ст. 191 КК України.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

За таких обставин цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди необхідно залишити без розгляду

В той же час, у випадках закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві її право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

З огляду на викладене та керуючись ст. 49, ч. 2 ст. 191 КК України, ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, 369-372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, на підставі ст.49КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000272 від 23.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України - закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу ОСОБА_7 , що залишення позову без розгляду не перешкоджає його праву на звернення до суду з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1