Справа № 278/2978/22
В И Р О К
Іменем України

01 листопада 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, із повною середньо освітою, неодруженого, військовослужбовця, призваного за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и в:

21 липня 2022 року військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 в умовах воєнного стану умисно з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби без дозволу відповідних командирів та поважних причин самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той момент дислокувалася на АДРЕСА_3 , обов`язки за посадою не виконував та проводив час на власний розсуд до 14 жовтня 2022 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому діянні визнав повністю, підтвердив вищенаведені обставини, показав, що самовільно залишив частину через хворобу цивільної дружини, порядок надання відпусток військовослужбовцям йому невідомий, до командування з приводу надання відпустки не звертався через недоцільність, у вчиненому кається.
Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого.
Таким чином суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена, і кваліфікує його за ч. 5 ст. 407 КК як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану. При цьому суд зазначає, що хоча в діянні обвинуваченого вбачається така кваліфікуюча ознака, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць (ч. 3 ст. 407 КК), і яка б мала враховуватись прокурором при кваліфікації діяння обвинуваченого, однак оскільки така ознака обвинуваченому не інкримінувалась, а суд не може вийти за межі пред`явленого обвинувачення (ч. 1 ст. 337 КПК), тому і не враховує цю ознаку при кваліфікації діяння ОСОБА_4 .
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК, є умисним тяжким військовим злочином.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено. При цьому суд не враховує як таку обставину рецидив кримінальних правопорушень, яку було зазначено в обвинувальному акті та на якій наполягав прокурор, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 34 КК рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення. Згідно із ст. 88 КК особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст. 62 Конституції України). Таким чином, наявність рецидиву злочину пов`язується із судимістю, підставою для якої може бути лише вирок суду, який набрав законної сили. Відповідно до ст. 371 КПК вироки викладаються у письмовій формі, вимоги до змісту вироку викладені у ст. 374 КПК. Таким чином, єдиним достовірним доказом наявності у особи судимості може бути лише вирок суду (його належним чином засвідчена копія), який набрав законної сили. Згідно із ч. 2 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає. Отже, доведення наявності судимості у обвинуваченого покладено на прокурора. Проте прокурором не надано суду будь-яких копій вироків, які б набрали законної сили і свідчили про наявність у обвинуваченого судимості. Довідка з ДІАП НП України не може вважатись достовірним доказом наявності судимості у обвинуваченого. Надана прокурором копія вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2022, у вступній частині якої зазначені судимості обвинуваченого, також не може вважатись достовірним доказом наявності у обвинуваченого будь-яких судимостей, оскільки названий вирок суду не набрав законної сили.
В силу викладеного обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, проходить військову службу за призовом за мобілізацією, по службі характеризується негативно.
З урахуванням наведеного, безальтернативного характеру санкції ч. 5 ст. 407 КК щодо виду покарання, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема того, що останній раніше судимий за вчинення умисного кримінального правопорушення, однак належних висновків для себе не зробив і вчинив нове кримінальне правопорушення, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, зважаючи на наявність трьох пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, відомостей про особу обвинуваченого (не судимий, продовжує проходити військову службу в умовах повномасштабної агресії РФ), суд вважає, що обвинувачений не є суспільно небезпечним, і його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК звільняє обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, дані щодо судових витрат відсутні.
Підстав для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом двох років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1