Справа № 635/3190/21
Провадження №1-кп/635/96/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

секретар судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурором у підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, та вчинення нових кримінальних правопорушень. Просив не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_5 заставу, оскільки він обвинувачується у скоєнні злочину, який спричинив смерть особи. Також зазначив про необхідність переведення ОСОБА_5 з ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» для забезпечення можливості особистої участі обвинуваченого у розгляді кримінальної справи.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченому ч.2 ст.296 КК України, за який законом передбачено покарання у виді від 5 до 8 років позбавлення волі. Крім того, враховуючи обставини злочину, його наслідки, дані про особу ОСОБА_5 , який не одружений, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що у своїй сукупності свідчить, що він, розуміючи невідворотність покарання та в подальшому позбавлення його волі на певний строк, з метою уникнення відповідальності може переховуватись від суду. Зважаючи на те, що обвинуваченому відкриті показання потерпілої та свідків, та йому відоме місце їх проживання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, перебуваючи на свободі, він може здійснювати незаконний вплив на них, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 після ДТП вирішив змінити наслідки події, а саме встановлено, що ОСОБА_7 була пристебнута паском безпеки та перебувала на передньому пасажирському місці. Проте ОСОБА_5 розстебнув пасок, дістав її з переднього пасажирського місця, перемістив тіло загиблої та розмістив його поруч з транспортним засобом, тим самим імітуючи, що остання випала із салону під час перевертання автомобілю. Вказана поведінка доводить той факт, що останній намагався спотворити наслідки злочину, тим самим перешкоджав кримінальному провадженню, що свідчить про наявність ризику, передбаченому п.4 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, обвинувачений раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України, серед яких вже наявні ДТП, а також притягувався до кримінальної відповідальності (04.09.2020 року за умисний злочин). Така поведінка ОСОБА_5 не виключає того, що в разі перебування на свободі, останній може скоїти і інше правопорушення, у тому числі пов`язане з безпекою дорожнього руху, що свідчить про ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою, вважає клопотання прокурора необґрунтованим, заявлені ризики безпідставними і не підтвердженими жодними доказами. Зазначив, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому є підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у виді домашнього арешту. Також заперечував щодо його етапування з ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», оскільки у ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» немає перебоїв із світлом, є постійний зв`язок, а також безпечно, в той час як м.Харків обстрілюється.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного, заперечував проти клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, зазначив, що клопотання є не обґрунтованим і не підтверджене жодними доказами, прокурор постійно посилається на однакові ризики. Також зазначив, що до застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у обвинуваченого було постійне місце роботи, він має міцні соціальні зв`язки, а саме у нього на утриманні є батьки та дитина, на яку він сплачує аліменти, у нього дві вищі освіти, позитивна характеристика за місцем роботи за місцем проживання. Він тривалий час перебуває під вартою і у разі недоведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, державі будуть завдані значні збитки за відшкодування шкоди. Стосовно етапування ОСОБА_5 з ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» підтримав позицію підзахисного, зазначивши, що у м.Харків зараз небезпечно, є загальновідомими відомості про те, що ворог готує новий наступ, можливі перебої зі світлом і зв`язком, також перевезення обвинуваченого з однієї установи до іншої призведе до витрати державних коштів, а тому етапування є недоцільним

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 підтримала позицію обвинуваченого та захисника ОСОБА_4 .

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому був неодноразово продовжений, останній раз до 25.02.2023 року

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 25.02.2023 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання про продовження строку обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який не одружений, раніше притягався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, незважаючи на наявність у нього зареєстрованого місця проживання, батьків та дитини на утриманні.

Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої,який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. При цьому суд враховує характер та конкретні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння, що свідчать про підвищений ступень суспільної небезпечності, дії обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди, направлені на уникнення кримінальної відповідальності шляхом спотворення наслідків злочину, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого, у сукупності із тяжкістю покарання та даними про його особу є об`єктивні підстави вважати, що усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, що свідчить, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати.

Також суд погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого засідання, свідки по даному кримінальному провадженню ще не допитані, а обвинувачений обізнаний про місце їх проживання. У разі обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого, існує висока вірогідність незаконного впливу на них з боку обвинуваченого, що може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні.

Також суд вважає, що поведінка обвинуваченого щодо намагання спотворити наслідки злочину, свідчить про перешкоджання кримінальному провадженню, і існує наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, що він підтвердив під час розгляду клопотання, а також неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, на даний час обвинувачується у вчиненні злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд приходить до висновку, що вказані обставини об`єктивно свідчать про його схильність до вчинення правопорушень і наявність ризику вчинення ним інших правопорушень, в тому числі пов`язаних з безпекою дорожнього руху, тобто продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,3,4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання особи під вартою. Враховуючи викладене, а також з урахуванням того, що розгляд кримінального провадження знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, суд приходить до висновку про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 утримується в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань №23». За таких обставин, з метою забезпечення оперативності та ефективності розгляду даного кримінального провадження, суд вважає доцільним етапувати обвинуваченого ОСОБА_5 з ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» з подальшою його доставкою до Харківського районного суду Харківської області для особистої участі у розгляді кримінального провадження.

Стосовно ОСОБА_5 немає інших кримінальних проваджень, які розглядаються судами м. Полтава чи Полтавського району, він рахується за Харківським районним судом Харківської області, отже підстави для залишення його в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» відсутні.

Крім того, обвинувачений під час підготовчого засідання відмовився від захисника за призначенням ОСОБА_3 у зв`язку з наявністю у нього іншого захисника ОСОБА_4 , який буде захищати його інтереси у судовому засіданні.

Захисник адвокат ОСОБА_3 , після надання можливості для конфіденційного спілкування з обвинуваченим ОСОБА_5 , у підготовчому засіданні підтримала позицію обвинуваченого щодо його відмови від захисника у зв`язку із наявністю у обвинуваченого іншого захисника.

Інші учасники кримінального провадження проти заяви ОСОБА_5 не заперечували.

Згідно ч. 1 ст. 54 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вважає можливим прийняти відмову обвинуваченого ОСОБА_5 від захисника за призначенням ОСОБА_3 у зв`язку із наявністю у обвинуваченого іншого захисника, якого він залучив самостійно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 54, 177-178, 183, 197, 199, 315, 537, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти відмову обвинуваченого ОСОБА_5 від захисника ОСОБА_3 по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України

Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, продовжити на шістдесят днів, тобто до 17 квітня 2023 року включно.

Встановити строк дії ухвали до 17 квітня 2023 року включно.

Етапувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для подальшої його доставки до Харківського районного суду Харківської області для участі у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Копію ухвали суду для виконання направити до Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» та до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Про наслідки етапування ОСОБА_5 до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» повідомити Харківський районний суд Харківської області.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 17 лютого 2023 року

Суддя ОСОБА_1