Ухвала

Іменем України

27 лютого 2023 року

м. Київ

провадження № 51-1160 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 7 листопада 2022 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2023 року.

Суть питання та встановлені судом обставини

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 7 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2023 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується з постановленими ухвалами судів першої й апеляційної інстанцій, просить їх скасувати, а також зарахувати строк попереднього ув`язнення (період з 18 березня 2019 року по 17 лютого 2020 року) у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Мотиви суду

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України обов`язковим для перегляду судових рішень є апеляційний порядок, тоді як право особи на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у випадках, визначених законом.

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 2б-рп/2009).

Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в частинах 1 і 2 статті 424 КПК України. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.

Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету - ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою. Так, предметом касаційного розгляду у кримінальному аспекті переважно виступає дотримання судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального закону при вирішенні питань, пов`язаних з притягненням особи до кримінальної відповідальності, та призначенні покарання, а також забезпечення права на апеляційний перегляд судових рішень у кримінальному провадженні.

Обмеження права на касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції, крім тих, які перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом. Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

Засуджений ОСОБА_4 оскаржує ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 7 листопада 2022 року, якою відмовлено у задоволенні його заяви про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, а також ухвалу Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2023 року, якою вищезазначену ухвалу залишено без зміни.

З огляду на положення ст. 537 КПК України в цілому, питання про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання відноситься до стадії виконання вироку.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК «Виконання судових рішень» і порядок їх вирішення врегульовано в статті 539 КПК України, згідно з якою, за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. В судових засіданнях з вирішення питань виконання вироку не з`ясовуються питання щодо факту вчинення злочину, наявності достатньої сукупності доказів, кримінально- правової кваліфікації дій засудженого тощо - вони вже з`ясовані на попередніх стадіях кримінального провадження, а тому рішення суду, ухвалені на стадії виконання вироку, не можуть перешкоджати «подальшому провадженню».

Така позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 січня 2019 року (справа № 738/1482/16-к) та висновком Об`єднаної палати ККС ВС у постанові від 18 березня 2019 року (756/9514/15-к).

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні по справі «Монкорне де Комон проти Франції», процедури, які стосуються виконання вироків не підпадають під дію ст. 6 Конвенції (право на справедливий суд) в її кримінальному аспекті розгляду, оскільки рішення з питань застосування, яке набрало законної сили, не зачіпає «спору … про цивільні права і обов`язки» та не має відношення до «пред`явлення кримінального обвинувачення».

Отже, ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 7 листопада 2022 року та ухвала Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2023 року не перешкоджають подальшому кримінальному провадженню у справі, а тому вони не можуть бути предметом касаційного оскарження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК України, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 7 листопада 2022 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3