ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/1346/20 Номер провадження 11-кп/814/1697/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2020 року за №0000130, задоволено клопотання прокурора Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 і застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 29 квітня 2023 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз

10 квітня 2020 року Ленінським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

Одночасно визначено ОСОБА_7 заставу 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 гривень, і в разі її внесення покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, до 29 квітня 2023 року.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, визначене за його вчинення покарання, особу обвинуваченого, неналежну процесуальну поведінку останнього та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Урахувавши положення ч.ч.4, 5 ст.182, ч.3 ст.183 КПК України, суд першої інстанції визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 53 680 гривень, дійшовши висновку, що такий її розмір достатньо мірою гарантуватиме виконання ОСОБА_7 покладених на останнього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 березня 2023 року та застосувати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що прокурором не доведено наявність заявлених ризиків і неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який має постійне місце проживання з матір`ю та міцні соціальні зв`язки, щиро розкаявся, всебічно сприяв у розкритті інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він у проміжок часу з 01 до 29 квітня 2020 року, діючи повторно, шляхом виймання віконного скла проник через вікно в будинок по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належну ОСОБА_9 пральну машину «LG F1068LD», вартістю 3 366 гривень 67 копійок.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183 та 331 КПК України, та обрав ОСОБА_7 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий (зокрема, за аналогічні злочини проти власності), неодружений, не має законних джерел доходу, переховувався від суду, у зв`язку з чим оголошувався в розшук.

Твердження ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції про його працевлаштування не знайшли свого підтвердження в матеріалах провадження. Не надано відповідних даних про це стороною захисту й під час провадження в апеляційному суді.

Колегія суддів ураховує те, що обвинувачений має матір і цивільну дружину, між тим, усупереч аргументам апелянта встановлені під час розгляду клопотання та апеляційної скарги обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки, якої він попередньо не дотримувався, що підтверджується даними повідомлень Лубенського РВП ГУНП у Полтавській області, складених у порядку виконання ухвали суду про оголошення розшуку ОСОБА_7 , та про заведення оперативно-розшукової справи щодо останнього у зв`язку з його переховуванням від суду (а.п.10-13).

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому тяжкого корисливого злочину повторно, поєднаного з порушенням недоторканості житла, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_7 та його неналежну поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, як просить апелянт.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, застосувавши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України визначив йому заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб як альтернативний запобіжний захід, яка є мінімальною. З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки визначений розмір застави є відповідним і достатнім, з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину, сукупності даних про особу обвинуваченого, у співставленні з ризиками, передбаченими п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, здатен забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків і відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

З огляду на викладене вище, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4