КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/2741/22 Провадження № 11-кп/824/1443/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року, -

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 30 січня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Таке рішення суд мотивував тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КК України не зменшились та продовжують існувати, поряд з цим ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що з урахуванням даних про особу обвинуваченої, у своїй сукупності свідчить про те, що обвинувачена, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Поряд з цим суд не знайшов підстав для застосування до обвинуваченої іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

За доводами апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_6 вважає ухвалу суду незаконною, прийнятою з грубим порушенням вимог КПК України та такою, що суперечить Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Вказує на те, що клопотання про продовження строків тримання під вартою було їй вручено за 30 секунд до початку судового засідання, із змістом якого вона ознайомлена не була, у зв`язку з чим вважає це безумовною підставою для скасування ухвали суду.

Обвинувачена зазначає, що тяжкість покарання, яке їй загрожує, не може бути єдиною підставою для тривалого тримання її під вартою понад 9 місяців.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що вину вона не визнає, висунуте їй обвинувачення вважає необґрунтованим, оскільки вона не є публічною особою, з 2013 року не працює та її утримує чоловік, що, як вважає обвинувачена, свідчить про те, що вона не мала можливості здійснювати державну зраду.

Апелянт зазначає, що суд в оскаржуваній ухвалі не навів жодного доказу, який би підтверджував її причетність до інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Пояснює, що переписувалась із родичем з Російської Федерації для того, щоб він їй підшукав роботу та допоміг з переїздом до Російської Федерації.

Вважає, що ризик переховування від суду є надуманим, оскільки слідчі дії щодо неї почали проводити з 08 березня 2022 року та до 19 березня 2022 року вона щоденно з`являлась на виклики слідчого.

Крім того, звертає увагу на те, що вона зацікавлена у об`єктивному вирішенні справи, тому не має наміру переховуватись від суду.

За доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , апелянт вважає ухвалу суду необґрунтованою та незаконною.

Вважає, що поза увагою суду залишилось те, що обвинувачена ОСОБА_6 має постійне місце проживання у м. Києві, міцні соціальні зв`язки, перебуває у цивільному шлюбі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання негативних характеристик не має.

Захисник зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того вказує, що через деякий час продовження тримання під вартою вимагає додаткового обґрунтування, якого стороною обвинувачення надано не було.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурор щодо задоволення апеляційних скарг заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час розгляду клопотання суд встановив, що ризики, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КК України не зменшились та продовжують існувати, поряд з цим ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що з урахуванням даних про особу обвинуваченої у своїй сукупності свідчить про те, що перебуваючи на волі, обвинувачена може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, також суд не знайшов підстав для застосування до обвинуваченої іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апелянтів про те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження існування ризиків, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні ризиків кримінальний процесуальний закон не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза будь-яким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суд обґрунтував існування наведених ризиків.

При цьому апеляційний суд зазначає, що не бере до уваги доводи обвинуваченої про необґрунтованість висунутого їй обвинувачення, про непричетність ОСОБА_6 до інкримінованого їй кримінального правопорушень, оскільки такі доводи не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строків тримання під вартою.

При цьому апеляційний суд зазначає, що оцінка доказів з точки зору їх належності, достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

Необґрунтованими колегія суддів вважає доводи обвинуваченої про те, ризик переховування від суду нівельований тим, що вона сама зацікавлена у об`єктивному розгляді обвинувального акта, оскільки така обставина жодним чином не виключає можливість обвинуваченої, у разі перебування на свободі, переховуватися від суду.

Також апеляційний суд зазначає, що тривалість перебування обвинуваченої під вартою відповідно до положень ст. 28 КПК України, з урахуванням інкримінованого їй кримінального правопорушення та складності даного кримінального провадження не виходить за межі розумного строку.

Щодо посилань захисника на характеризуючі дані обвинуваченої, зокрема, її несудимість, наявність місця проживання в місті Києві, цивільний шлюб та позитивну характеристику, то вони не можуть слугувати обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не встановлено.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року, якою обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 30 січня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4