УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому клопотання заступника начальника відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000415,

встановив:

21.11.2022 року заступник начальника відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на автомобілі: марки Nissan Terrana II, синього кольору, н.з. НОМЕР_1 vin-код НОМЕР_2 , марки Volvo XC-90, червоного кольору, н.з. НОМЕР_3 , Vin-код НОМЕР_4 , марки Valkswagen Transporter блакитного кольору, н.з. НОМЕР_5 , Vin-код НОМЕР_6 з позбавленням права на їх відчуження, розпорядження та користування з метою збереження речових доказів.

Прокурор у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про проведення судового розгляду у його відсутності, вимоги клопотання підтримав у повному обсязі.

Представник володільця майна у судове засідання не з`явилася, направила до суду письмове заперечення на клопотання про арешт майна, вважаючи його є необґрунтованим та незаконним, а тому просила відмовити у його задоволенні. Посилаючись на ст.ст. 223, 237 КПК та правову позицію, викладену у постанові ВС від 12 лютого 2019 року, уважає, що володілець майна дозволу на огляд автомобілів не надавав, а ухвали слідчого судді про надання дозволу на огляд таких транспортних засобів немає, а тому проведення слідчої дії огляду, а в подальшому вилучення майна, є незаконним.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000415 від 27 вересня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.09.2022 на адресу СУ ГУНП в Хмельницькій області надійшли матеріали правоохоронних органів про те, що група осіб на території Хмельницької області, під час дії воєнного стану на території України, з метою отримання прибутку розпоряджаються товарами гуманітарної допомоги у значних розмірах.

18.11.2022 в період часу з 22:31 по 23:23 год. було проведено огляд місця подій за адресою: Хмельницька область, Славутський район с. Улашанівка, вул. Шевченка, 104, на АЗС «ANP», під час якого виявлено та вилучено автомобілі марки Nissan Terrana II, синього кольору, н.з. НОМЕР_1 vin-код НОМЕР_2 , марки Volvo XC-90, червоного кольору, н.з. НОМЕР_3 , Vin-код НОМЕР_4 , марки Vоlkswagen Transporter блакитного кольору, н.з. НОМЕР_5 , Vin-код НОМЕР_6 .

19.11.2022 вищевказані транспортні засоби визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, так як вони відіграють важливе значення для подальшого розслідування кримінального провадження, оскільки автомобілі були ввезені на територію України ОСОБА_4 як гуманітарна допомога для військовослужбовців ЗСУ, які в подальшому останній збув за грошові кошти в сумі 550 000 гривень ОСОБА_5 .

Постановою слідчого ВРОТЗ СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 від 19.11.2022 вказані транспортні засоби визнано речовими доказами.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Слідчим суддею із дослідженого протоколу огляду встановлено, що 18.11.2022 ст. слідчим ВРОТЗ СУ ГУНП у Хмельницькій обл. ОСОБА_7 було проведено огляд трьох автомобілів, які знаходилися на стоянці АЗС № 62 ТОВ «Блокаут» за адресою: Хмельницька область, Славутський район с. Улашанівка, вул. Шевченка, 104. При цьому на пропозицію слідчої відкривався капот автомобілів марки Nissan та Volvo, а також ОСОБА_4 відкривалися пасажирські двері автомобіля Valkswagen з метою демонстрації Vin-кодів транспортних засобів.

За результатами проведення слідчої дії слідчим було вилучено автомобілі Nissan Terrana II, Volvo XC-90 та ОСОБА_8 із ключами до них.

У протоколі огляду від 18.11.2011 зазначено, що огляд вилучених у подальшому автомобілів було проведено за участю власника (користувача) ОСОБА_4 .

Однак, жодної згадки про надання ОСОБА_4 добровільної згоди на огляд вказаних транспортних засобів у вказаному протоколі немає, як і відсутня письмова добровільна згода ОСОБА_4 на проникнення до майна, яким він на той час володів транспортних засобів.

Стаття 30 Конституції України, зміст якої відтворено й у статті 13 КПК, передбачає, що кожному гарантується недоторканність житла чи іншого володіння особи. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Порядок проникнення у невідкладних випадках, до якого відсилає частина третя статті 30 Конституції, передбачено, зокрема, положеннями статей 233, 234 та 237 КПК.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

За змістом ст. 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьої цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КПК під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

За змістом ч. 1 ст. 234 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст. 233 КПК визначено, що прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 359/8596/15-к від 27.11.2020 суд зазначив, що за змістом статей 233, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, яка проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення й здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. А, виходячи з аналізу положень указаних норм, право слідчого, прокурора на проникнення до житла і проведення в ньому обшуку може виникати у трьох випадках: 1) за ухвалою слідчого судді, 2) без постановлення такої ухвали на підставі згоди власника житла чи іншого володіння особи; 3) до постановлення ухвали слідчого судді лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Тобто, законодавцем окрім можливості проникнення до іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Згідно із висновком ВС, викладеним у справі № 159/451/16-к від 12.02.2019, встановлення наявності й добровільності згоди особи на проведення в її житлі або іншому володінні огляду є важливим для визначення допустимості доказів, отриманих у результаті такого огляду, оскільки за такої згоди немає потреби звертатися до слідчого судді в порядку частини третьої статті 233 КПК. Тому сторона, яка надає такі докази, має переконати суд у наявності такої згоди та її добровільності. Закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди на проникнення до житла або іншого володіння особи. Тому наявність чи відсутність згоди, а також її добровільність чи вимушеність мають бути встановлені виходячи з сукупності обставин, за яких відбувалося проникнення до житла чи іншого володіння особи, і ці обставини можуть доводитись або спростовуватися сторонами за допомогою будь-яких засобів доказування.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК обов`язок доказування покладений на прокурора.

Однак, жодного доказу того, що володілець транспортних засобів ОСОБА_4 надав добровільну згоду на проникнення до автомобілів Nissan Terrana II, Volvo XC-90 та ОСОБА_8 , слідчим не надано.

Про відсутність вказаної згоди зазначила і представник ОСОБА_4 у направлених до суду письмових запереченнях на клопотання про арешт майна.

При цьому сама по собі відсутність заперечень з боку ОСОБА_4 щодо проведення огляду транспортних засобів не може свідчити про правомірність дій працівників правоохоронного органу в ході проведення слідчої дії та його добровільну згоду на такий огляд (вказаний висновок відповідає висновку ВС у постанові ВС у справі № 708/392/18 від 21.04.2021).

Враховуючи вищевикладене, слідча суддя приходить до висновку, що слідча дія огляд транспортних засобів, відбулася з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому протокол огляду місця події від 18 листопада 2022 року є недопустимим доказом.

За змістом положень ст. 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

В пункті 86 Рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року зазначено, що судом враховується також якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

За умов, що огляд транспортних засобів підпадав під визначення «невідкладного випадку» у значенні ч. 3 ст. 233 КПК, звернення до слідчого судді постфактум відповідно до вимог цього положення було обов`язковим; за відсутності ухвали слідчого судді, отриманої в порядку, передбаченому цим же положенням, результати такого огляду не можуть бути визнані допустимими доказами.

При розгляді вказаного клопотання слідчий суддя враховує, що після проведення вказаного огляду за відсутності згоди особи-володільця майна на проникнення до його володіння, слідчий, у порушення вимог ст. 233 КПК України, не звернувся із клопотанням до слідчого судді з метою узаконення вказаної слідчої дії.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 233 КПК України якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Самі транспортні засоби були тимчасово вилучені слідчим саме у ході проведення огляду автомобілів Nissan Terrana II, Volvo XC-90 та ОСОБА_8 , що відображено у змісті протоколу огляду від 18.11.2022.

Оскільки слідчим суддею не ухвалювалося рішення про надання дозволу на проведення огляду, позаяк слідчий не звертався до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на проведення огляду, який відбувався за відсутності згоди особи-володільця майна, відповідно до положень ч. 3 ст. 233 КПК України, тимчасово вилучене в ході проведення вказаного огляду майно отримано із порушенням процесуальних норм, що має наслідком визнання їх недопустимими, а тому слідча суддя дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні клопотання заступника начальника відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя