Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду міста Києва клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив :

В провадженні Подільського районного суду міста Києва на стадії судового розгляду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_4 . У клопотанні вказують, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема ризик переховування обвинуваченого від суду, ризик впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень. ОСОБА_4 немає міцних соціальних зв`язків, немає доходу. Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким, останній неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, звільнений 07.06.2019 року із зали суду по відбуттю строку покарання та на даний час обвинувачується у вчиненні нового тяжкого корисливого злочину, тобто на шлях виправлення не став та маючи незняту та непогашену судимість за умисний корисливий майновий злочин, вчинив новий.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили у задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що вину у вчиненні вказаного злочину не визнає, просив врахувати термін його перебування під вартою.

Захисник вказує на необґрунтованість підозри за ч. 2 ст. 186 КК України, визнання ряду доказів недопустимими, а також необґрунтованість тримання ОСОБА_4 під вартою протягом тривалого часу. Вказав, що обвинувачення за ч.2 ст. 186 КК України дослідженими письмовими доказами та показаннями свідка не доведено, ОСОБА_4 інкримінують грабіж з магазину саме тестеру духів, відеозапис, досліджений судом, не доводить що його вчинив саме ОСОБА_4 та посилається на ряд недопустимих доказів.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Так, ОСОБА_4 інкримінується вчинення тяжкого злочину, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох на шести років. Останній не працюючий, неодноразово судимий за вчинення майнових злочинів до реальних термінів відбування покарання.

При цьому суд звертає увагу, що суд дослідив письмові докази, допитав одного свідка, судове засідання відкладено у зв`язку з черговою неявкою ще одного свідка, який в судові засідання не з`являється, у зв`язку із чим розгляд справи неодноразово відкладався через неявку свідків сторони обвинувачення. Обвинувачений ОСОБА_4 протягом тривалого періоду часу перебуває під вартою, а саме з 13.07.2021 року.

Так, дане кримінальне провадження надійшло до суду 26.07.2021 року, обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні 23.02.2023 року прокурор вчергове заявила клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою свідка, яка перебуває в іншій області, імовірно в наступне судове засідання буде в м. Києві.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи; репутацію; майновий стан.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а саме спробам переховуватись від суду, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Частиною третьою статті 176 КПК України визначено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Судом при розгляді клопотання сторони обвинувачення враховується строк тримання під вартою обвинуваченого, стадію розгляду справи.

Водночас судом приймаються до уваги доводи сторони обвинувачення про те, що обвинувачений є раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів.

Як вбачається з положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, зокрема: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжити злочинну діяльність.

До засудження обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає передусім у забезпеченні «умовного звільнення», якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим, при цьому, суд враховує, що збереження обґрунтованої підозри у тому, що заарештована особа вчинила злочин, є обов`язковою умовою законності продовження тримання під вартою, але з перебігом певного часу цього недостатньо і суд має встановити, чи продовжують існувати інші підстави, наведені суду, виправдовувати позбавлення волі.

Таким чином, національні суди зобов`язані переглядати правомірність попереднього ув`язнення осіб, які чекають суду, з метою забезпечення їх звільнення, коли обставини більше не виправдовують продовження тримання під вартою, і, питання розумності терміну тримання під вартою не може бути оцінено абстрактно і повинно оцінюватися в кожному випадку відповідно до його особливостей, бо немає встановлених строків, застосованих до кожної справи («Маккей проти Сполученого Королівства).

У справі "Волосюк проти України" ("SergeyVolosyuk v. Ukraine", рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про продовження строку тримання під варто. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності продовження строку тримання під вартою, але зі впливом певного часу ця умова перестає бути достатньо.

Згідно з положеннями ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, врахувавши зазначені вище обставини, визначені статтею 178 КПК України, враховуючи строк тримання обвинуваченого під вартою з 13.07.2021 року, а це близько одного року і шести місяців, дослідження судом усіх письмових доказів сторони обвинувачення, допитано свідка, розгляд справи вчергове відкладається у зв`язку з неявкою ще одного свідка, суд приходить до висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, про застосування якого подано клопотання прокурором, а саме запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Ризик впливу на свідків не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, один із свідків вже допитаний, інший свідок більше одного року в суд не з`являється, перебуває за межами Київської області.

Доводи сторони обвинувачення про те, що відносно ОСОБА_4 є ряд кримінальних проваджень в інших судах не є підставою автоматичного продовження тримання під вартою в даному кримінальному провадженні.

Враховуючи думки учасників судового розгляду та обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що ризики, у зв`язку з якими обвинуваченому обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, значно знизилися.

На думку суду запобігти існуючим ризикам переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення можливо шляхом застосування щодо обвинуваченого домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 181, 183, 369-372, 395 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , з 16 год. 00 хв. до 10 год. 00 хв. наступної доби, строком на два місяці з 23 лютого 2023 року по 23 квітня 2023 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду у визначений час;

- не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти в залі суду негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ст. 181 ч. 5 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, у якому він перебуває під домашнім арештом, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали направити до управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за місцем проживання обвинуваченого для постановки його на облік та здійснення контролю за виконанням ним ухвали суду.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cуддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1