ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1509/23 Справа № 229/1613/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 10 березня 2023 року, якою обвинуваченому за ч. 5 ст. 407 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Київ, громадянину України, українцю, маючого середню спеціальну освіту, одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, військовослужбовцю військової служби за мобілізацією, стрільцю-санітару 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 43 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , рядовому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти

до 08 травня 2023 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 10 березня 2023 року обвинуваченому за ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти до 08 травня 2023 року включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ставить питання про скасування вказаної ухвали місцевого суду та звільнення ОСОБА_8 з-під варти. Просить постановлення нову ухвалу про відмову в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а в разі неможливості постановлення такої ухвали встановити розмір застави у сумі, що відповідає 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник обвинуваченого вказує, що ухвала суду 1-ї інстанції є необґрунтованою та незаконною. Вказує, що відповідно до обставин справи, в жовтні 2022 року його підзахисний самовільно залишив місце дислокації військової частини, а 22.12.2022 року добровільно, самовільно повернувся та був прийнятий для продовження несення військової служби. Тому вважає, що прокурор не мав права ініціювати застосування запобіжного заходу, оскільки відсутні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Звертає увагу, що вищевказані положення ніяким чином не відображенні прокурором в клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і в усних поясненнях безпосередньо в судовому засіданні. Зазначає, що вказані обставини спростовують наявність ризику переховуватися від суду. Вважає, що у клопотанні прокурора відсутнє обґрунтування та посилання на матеріали справи щодо наявності ризиків: впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення нового кримінального правопорушення. Звертає увагу, що переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Зазначає, що у його підзахисного відсутня мета щодо переховування, оскільки останній має сім`ю, та через активний військовий стан виїзд за кордон не можливий.

Заслухавши захисника обвинуваченого, який просив апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані матеріали, колегія суддів вважає наступне:

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 10 березня 2023 року було продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти до 08 травня 2023 року включно.

Суд першої інстанції встановив, що обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_8 кримінально протиправних дій, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого, суд прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в умовах гауптвахти в межах ст. 331 КПК України.

Судом враховано положення ч. 8 ст. 176 КПК України, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тобто тримання під вартою. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не спроможне запобігти доведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно до виділених матеріалів провадження, на розгляді Дружківського міського суду Донецької області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

З огляду на положення ч. 8 ст. 176 КПК України та введення воєнного стану в Україні, суд позбавлений можливості застосувати до військовослужбовця, який обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, інший запобіжний захід, окрім такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, навіть у випадку, якщо слідчий суддя, суд дійде висновку, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбаченні статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442.

З виділених матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою з 23 січня 2023 року.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, головуючим суддею правильно встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкція якого передбачає покарання до 10 років позбавлення волі, що полягає у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем ( крім строкової служби), що свідчить про ризик за п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) п. 102 від 08.02.2005 р. тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду.

Також обвинувачений може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які є військовослужбовцями, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Із Реєстру матеріалів досудового розслідування у цьому кримінальному проваджені слідує, що під час досудового розслідування допитувались свідки, що підтверджує наявність ризику за п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого щодо добровільного повернення обвинуваченого після самовільного залишення місця дислокації військової частини, колегія суддів не вважає таким, що заслуговує на увагу, оскільки така поведінка обвинуваченого ніяким чином не зменшує обсяг пред`явленого йому обвинувачення, а може лише свідчити про його ставлення до вчиненого при доведенні його вини. Окрім того, дана позиція сторони захисту була предметом розгляду в судовому засіданні при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , чому суд 1-ї інстанції дав належну та правильну оцінку в оскарженій ухвалі.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції правильно врахував, що обвинувачений також може перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення, наявність яких також була обґрунтована в клопотанні прокурора, крім того, на їх існування вказує ігнорування встановлених законодавством України вимог щодо порядку несення військової служби та те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення під час воєнного стану, що вказує на високу суспільну небезпечність обвинуваченого, тому ризики, передбачені п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України мають місце.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та встановлені в ухвалі суду 1-ї інстанції.

Наявність та міцність соціальних зв`язків і дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на час вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом 1-ї інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Крім цього, ОСОБА_8 обвинувачується за ч. 5 ст. 407 КПК України, тому щодо нього, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Щодо клопотання сторони захисту про встановлення розміру застави у сумі, що відповідає 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави є посильним для обвинуваченого, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 , а саме те, що він обвинувачується у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби), що відносться до тяжкого злочину та з врахуванням його особи, майнового та сімейного стану, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів вважає можливим не визначати розмір застави.

Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 10 березня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 10 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4