Справа № 357/6466/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0001370 від 22.06.2022 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерна, Білоцерківського району, Київської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 15.09.2020 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України за №64/2022 від 24.02.2022, о 05 годині 30 хвилин на території України введено воєнний стан строком на 30 діб.
Крім цього, відповідно до Указу Президента України за №259/2022 від 18.04.2022, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 строком на 30 діб.
Крім цього, відповідно до Указу Президента України від 24лютого 2022року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119- IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022затвердженим Законом України від 21 квітня від 21 квітня 2022 року № 2212 IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Із 7 березня 2022 року Законом № 2117-IX внесено зміни до КК щодо посилення відповідальності за злочини за ст. 185 вчинені в умовах воєнного стану. Нині ж крадіжка, учинена в умовах воєнного або надзвичайного стану є особливо кваліфікованим складом злочину. Вчинення крадіжки в умовах воєнного стану одразу кваліфікується за ч. 4 ст. 185 КК України.
18.06.2022 року приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_3 перебував на території пасовиська для худоби, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де виявив корову породи «Симентальська», вагою 450 кг, біло-коричневого кольору, віком 1 рік та 4 місяці, яка належить ОСОБА_6 та в цей час у ОСОБА_3 виник умисел на таємне викрадення вказаної корови.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, повторно, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, підійшовши до корови, яка перебувала на пасовиську та була прикута мотузком до кілка, відв`язавши від кілка, здійснив крадіжку корови породи «Симентальська», вагою 450 кг, біло-коричневого кольору, віком 1 рік та 4 місяці, вартістю 25875,00 грн.
Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 , майнової шкоди на суму 25875,00 грн.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Не заперечував обставини, викладені в обвинувальному акті щодо часу, місця, способу крадіжки та суми викраденого майна. Пояснив, що приблизно о 14 годині, точного дня не пам`ятає, прогулювався gj вул. Білоцерківській в смт. Гребінки, біля пасовиська. На пасовиську помітив корову, відв`язав її та повів у сусіднє село, де продав невідомій особі за 1000 грн. Після цього, пішов до магазину, та на вказані кошти купив продукти харчування, також віддав борги, загалом витратив близько 800 грн. Пояснив, що цього ж дня він був затриманий працівниками поліції, а також зазначив, що корову повернули потерпілому працівники поліції. Стверджував, що на даний час зробив для себе належні висновки, щиро кається, більше вчиняти злочини не буде, просить суворо не карати.
Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення проти власності, думку потерпілого, викладену у його заяві, дані про особу ОСОБА_3 , який не одружений, на утримання неповнолітніх дітей не має, під наглядом у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, за якими характеризується негативно, раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, на шлях виправлення не став, продовжує вчиняти умисні корисливі злочини проти власності.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжує покарання, судом не встановлено.
Враховуючи вказані обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суспільну небезпеку посягань на чуже майно, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті обвинувачення.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, суд не вбачає, оскільки звільнення від відбування паокарання у даному конкретному випадку, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст. 69 КК України, призначення покарання нижче від найнижчої межі, встанолвено в сканкції статті обвинувачення або призначення іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті обвинувачення, на думку суду, не буде відповідати характеру вчиненого злочину, його суспільній небезпеці, не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.
На думку суду, призначене покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах санкції статті обвинувачення, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого правопорушення і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 7, 100, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 днів, продовжити у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО».
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з 24.11.2022 року.
Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.10.2022 року по 23.11.2022 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Речові докази:
- аркуш паперу А4, на якому зображена особа чоловічої статі, біля якого поруч стоїть велика рогата худоба, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження - зберігати у матеріалах кримінального провадження;
- велику рогату худобу (корову) біло-коричневого кольору, яка передана на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , залишити у останнього, як у власника майна;
- відеофайли із назвою ІМG - 0294, ІМG - 0295, ІМG - 0296, ІМG - 0297, створені 18 червня 2022 року які містяться на оптичному CD-R диску - зберігати у матеріалах кримінального провадження;
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1