Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/2947/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 754/2285/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 152 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України, -

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою підготовчого судового засідання Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року задоволено клопотання прокурора і обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 22 квітня 2023 року включно.

Цією ж ухвалою провадження призначено до судового розгляду.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченомуОСОБА_6 суд першої інстанції, враховуючи у сукупності тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується останній, вид та міру покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочину проти статевої свободи та недоторканості, вік та стан здоров`я, дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК України, оскільки існують достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, впливати на потерпілу, свідків, вчиняти інші злочини.

Не погоджуючись з судовим рішенням, вважаючи його необґрунтованим та незаконним, обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року, постановити нову, якою провадження направити на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування апеляційної скарги з доповненнями обвинувачений зазначає, що ризики, визначені в ст. 177 КПК України, та на які посилається суд у своєму рішенні - відсутні, як і відсутні докази у провадженні щодо його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину. Сторона обвинувачення, на його переконання, не підтвердила свою позицію щодо його винуватості належними доказами, а кримінальне провадження - сфальсифіковане, оскільки: у протоколі затримання відсутнє посилання на вилучення у нього ключей від квартири; спідня білизна була у нього вилучена чорного кольору, в той час як речовим доказом визнані труси синього кольору.

Крім того зазначає, що в ході підготовчого судового засідання суд першої інстанції допустив ряд порушень, які виразились у невстановлені осіб провадження, не здійсненні фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, що також є підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, який просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування за наявності відповідних клопотань.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження йому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 0002606 щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України.

Суд першої інстанції, 22 лютого 2023 року, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою дійшов висновку, що ризики та обставини, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні запобіжного заходу та його продовженні щодо обвинуваченого на даний час не змінилися і продовжують існувати, та жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, тому продовжив обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З таким рішенням погоджується і колегія суддів, оскільки суд дослідив та оцінив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду.

З огляду на характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи; тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні; даних про його особу, який раніше судимий за аналогічний злочин, вік та стан його здоров`я, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування, постійного місця проживання та родини, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей, на чому наголошував обвинувачений в суді апеляційної інстанції, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у ОСОБА_6 наміру переховування від суду, як і не слугувало запобіжником вчинення злочину у даному кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого про незадовільний стан його здоров`я - не є переконливими та такими, що перешкоджають можливості утримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки з наданої відповіді на адвокатський запит заступника директора «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» ОСОБА_9 від 05 грудня 2022 року, вбачається, що обвинувачений дійсно має певні захворювання, йому призначене симптоматичне лікування, яке він отримує в повному обсязі, однак даних, що за станом здоров`я ОСОБА_6 не може утримуватися під вартою у вказаній відповіді не зазначено.

Зважаючи на те, що в суді першої інстанції триває розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , встановлення на даному етапі доведеності обвинувачення у вчинені кримінального правопорушення, ч. 2 ст. 152 КК України, відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції. Обґрунтованість обвинувачення при розгляді провадження в порядку апеляційної процедури за скаргою на ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегією суддів не перевіряється і всі доводи обвинуваченого ОСОБА_6 як-то про відсутність у провадженні доказів, які б доводили його причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення чи їх можливу фальсифікацію - не можуть бути предметом окремої апеляційної перевірки, як і оскарження апелянтом ухвали підготовчого судового розгляду, постановленої за правилами ст. 314 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, як про те ставиться питання в його апеляційній скарзі, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не встановила.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене згідно норм кримінального процесуального закону та постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, а доводи та твердження, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на що вважає за необхідне за наслідками апеляційного розгляду прийняти рішення, яким ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну- без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 22 квітня 2023 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4