Справа № 694/1201/22 Провадження №1-кп/694/152/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2022 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Звенигородка кримінальне провадження № 0000397 від23 травня 2022року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка, Черкаської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , депутатом не являється, не є особою, щодо якої потрібно застосовувати особливий порядок кримінального провадження, раніше судимий Звенигородським районним судом Черкаської області: 10.01.2018 за ст.ст. 297 ч. 1, 96 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.; 27.10.2017 за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік. 13.08.2018 знятий з обліку у зв`язку з новим засудженням; 21.06.2018 за ст.ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК Українишляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.10.2017 і за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.01.2018 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі до 3 років 1 місяця із застосуванням заходів медичного характеру з примусовим амбулаторним лікуванням у місцях позбавлення волі;21.06.2018ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 1, 71, 96 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі з примусовими заходами медичного характеру в вигляді амбулаторного лікування. 27.08.2018 вирок було переглянуто та винесено постанову Апеляційного суду Черкаської області щодо засудження його за ст.ст. 185 ч.1, 185 ч. 2, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 2 років позбавлення волі з примусовими заходами медичного характеру в вигляді амбулаторного лікування в місцях позбавлення волі. 10.12.2019 переглянуто вирок та постановою Полтавського районного суду Полтавської області зупинено застосування примусових заходів медичного характеру в вигляді амбулаторного лікування. На підставі постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 30.01.2020, по ст. 81 КК України, 07.02.2020 умовно - достроково звільнений з Божковської ВК Полтавської області (№16) з невідбутим строком покарання у вигляді 4 місяця 21 день; вироком Звенигородського районного суду Черкаської області14.04.2022 за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки, судимість в установленому законом порядкуне знята та непогашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185КК України, -

з участю:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , в період з 10 години до 12 години 23 травня 2022 року, точний час слідством не встановлено, в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ та зі змінами, внесеними Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ та зі змінами, внесеними Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ), прийшовши на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 , у якому проживає ОСОБА_7 , де скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зірвав металевий скобель на вхідних дверях до будинку та проник у приміщення кладової будинку, де діючи повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрав належне ОСОБА_7 майно, а саме:

бувші у користуванні, придатні для використання за призначенням, чотири дюралюмінієві чавуни ємкостями 8 л, 10 л, 12 л та 20 л, вартість яких згідно висновку судової товарознавчої експертизи від 03.06.2022 № СЕ-19/124-22/5171-ТВ становить 1042 грн. 50 коп., та з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, які йому пред`явлено в обвинуваченні та пояснив, що він за вказаних в обвинувальному акті обставинах утравні 2022 року, у денний час доби, прийшовши на територію домоволодіння ОСОБА_7 , зірвав металевий скобель на вхідних дверях до будинку та проник у приміщення кладової будинку, де викрав чотири дюралюмінієві чавуни ємкостями 8 л, 10 л, 12 л та 20 л. В подальшому здав їх до пункту приймання металобрухту.

Потерпіла ОСОБА_7 , в судовому засіданні пояснила, що навесні 2022 року вона, повернувшись до свого домоволодіння побачила, що зірваний замок і речі розкидані та викликала поліцію. В подальшому виявила нестачу чавунів ємкостями 8 л, 10 л, 12 л та 20 л. Вказані чавуни були повернуті їй співробітниками поліції під розписку.

Показання ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам обвинувачення, є логічними та послідовними, учасниками процесу не оспорюються, що не викликає у суду підозри з приводу їх неправдивості.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується як його показаннями, даними ним в судовому засіданні, так і тими доказами які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, щопред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення доведене.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує:

- ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у житло.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів (ч. 4 ст. 185 КК України); наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин вчинення злочину, визнання вини обвинуваченим, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, висновків не зробив і вчинив новий злочин в період не знятої і непогашеної судимості, не працює, не одружений, характеризується за місцем проживання нейтрально, вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті - у виді позбавлення волі.

Крім того, при призначенні покарання суд також враховує конкретні, досліджені в ході судового розгляду обставини справи, особу обвинуваченого, визнання вини та відношення до вчиненого, поведінку після вчинення кримінального правопорушення, думку сторони обвинувачення та обвинуваченого, думку потерпілої висловлену у судовому засіданні.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження наявна копія висновку судово-психіатричного експерта № 173 від 14.06.2022 року з якого вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 23 травня 2022 року, тобто на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час виявляв і виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені помірно-вираженої дебільності з помірно-вираженими, декомпенсованими психопатоподібними (емоційно-вольовими) розладами дисоціального та емоційно-нестійкого типу, що супроводжується стійкими проявами соціальної дезадаптації, ускладнюється дезадаптивною пристосувальною поведінкою у вигляді зловживання алкогольними напоями - що позбавляло його на вказаний період та позбавляє на теперішній час його здатності в помірній мірі усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, обмежує його здатність самостійно здійснювати свої процесуальні права та обов`язки під час проведення з ним слідчих дій та в судовому засіданні (підпадає під дію ст.20 КК України - обмежена осудність). На теперішній час, ОСОБА_4 виявляє клінічні ознаки пасивного типу сусупільної небезпеки, у зв2язку з чим відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної

психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем його подальшого перебування.

Згідно вимог ст.20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 504 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно роз`яснень викладених у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», враховуючи норми ст. 20 КК України, визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

З огляду на те, що надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України), судам слід враховувати, що до осіб, визнаних обмежено осудними, у разі потреби може застосовуватися лише цей вид примусових заходів медичного характеру. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду (п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005).

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005, за змістом статей 20, 94 КК України надання обмежено осудній особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку не зумовлюється призначенням їй певного виду покарання. Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Згідно п. 6 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити серед іншого, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.

За ч.2 ст.504 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Судом встановлено, що вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.04.2022 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

Отже, враховуючи що до повного відбуття покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.04.2022 року, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив новий злочин, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за даним вироком покарання слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.04.2022 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 75 КК суд не вбачає.

На переконання суду таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Зважаючи на те, що під час вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України обвинувачений ОСОБА_4 не в повній мірі міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (обмежено осудний), до ОСОБА_4 слід застосувати примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК.

У справі наявні процесуальні витрати, які у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, часткового приєднати до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.04.2022 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 5 місяців позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши останнього під варту в залі суду.

Початок строку відбуття покарання за цим вироком ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Черкаській області процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз у розмірі 5938 гривень 02 копійок.

Речові докази:

- чотири дюралюмінієві чавуни ємкостями 8 л., 10 л., 12 л. та 20 л., які передано потерпілій ОСОБА_7 , - залишити їй за належністю.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з дня вручення копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1