ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 759/4972/22

провадження № 51-3859км22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року в кримінальному провадженні №0000836 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Новосибірськ, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, 02 лютого 2022 року у нічний час доби ОСОБА_6 , з метою викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_2 , і, побачивши, що вхідні двері до підвального приміщення не замкнені, зайшов до підвалу та пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав з підвального приміщення майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме: велосипед марки «Viva Crossing 3500», вартістю 5500 гривень, обладнаний GPS - трекером марки «Apple AirTag», вартістю 1158 грн. 38 коп., чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 6658,38 грн. Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишений без змін.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

При цьому свої вимоги прокурор мотивує тим, що судами при визначенні остаточного покарання безпідставно не застосовано положення ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні докази, що ОСОБА_6 сплатив штраф, який йому був призначений вироком Подільського районного суду м. Києва від 16.09.2021 року в розмірі 850 грн.

Крім того прокурор зазначає про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного застосування положень ст. 75 КК України відносно ОСОБА_6 та не навів в ухвалі достатніх мотивів на їх спростування.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала доводи касаційної скарги та просила її задовольнити.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК України.

Перевіривши матеріали справи та доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд доходить таких висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Подільського районного суду м. Києва від 16 вересня 2021 року ОСОБА_6 був засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Прокурор у касаційній скарзі зазначає, що жодних доказів про те, що вказаний штраф був сплачений ОСОБА_6 в матеріалах провадження не міститься, а тому засудженому має бути визначено покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України.

З такими доводами суд касаційної інстанції погодитись не може та зазначає, що саме в обвинувальному акті зазначено про сплату ОСОБА_6 штрафу, призначеного вказаним вище вироком. Крім того, в ході судового розгляду в суді першої інстанції факт сплати штрафу ніким не оспорювався, у тому числі і стороною обвинувачення. Також прокурором не надано достатніх доказів на спростування того, що штраф ОСОБА_6 не сплачений.

Що стосується доводів прокурора про безпідставне застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, то Верховний Суд зауважує, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу засудженого, який згідно матеріалів провадження, офіційно не працює, розлучений, має малолітню дитину, раніше судимий, наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому судом першої інстанції також взято до уваги відсутність настання тяжких наслідків, те, що шкода, заподіяна злочином, повністю відшкодована шляхом повернення майна, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого.

За таких обставин місцевий суд дійшов висновку про можливість застосування відносно ОСОБА_6 положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Не погоджуючись з висновком суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, прокурор у касаційній скарзі зазначає про відсутність достатніх підстав для застосування положень ст. 75 КК України, проте належних мотивів щодо необґрунтованості рішення суду у цій частині прокурор у касаційній скарзі не наводить. Не наводив таких мотивів прокурор і в апеляційній скарзі.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції перевірив вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги. Підстав вважати ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є незаконною та необґрунтованою, суд касаційної інстанції не знаходить.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Поряд з тим, у разі, якщо сторона обвинувачення вважає, що засуджений не виконує обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які були на нього покладені внаслідок звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, то зазначене питання може бути вирішено відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 КК України.

З цих підстав Верховний Суд постановив:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3