Справа № 304/75/22 Провадження № 1-кп/304/72/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2023 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000188 від 25 жовтня 2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Т.Ремета, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою:АДРЕСА_1 , громадянки України, з незакінченою вищою освітою, розлучена, має на утриманні двоє малолітніх дітей, особа з інвалідністю 3 групи, раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.

Так, 25 жовтня 2021 року о 08 годині 10 хвилин ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_1 , в якому на передньому пасажирському сидінні знаходилася пасажирка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухаючись по вул. Центральній в с. Туриця в напрямку с. Турички, не вибравши безпечної швидкості руху, діючи всупереч вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.10. - безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; 10.1. - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.1. - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виїхала на смугу зустрічного руху та узбіччя поза нею, після чого допустила зіткнення з будівлею приміщення АЗПСМ у с. Туриця по вул. Центральній, № 79, внаслідок чого пасажирка ОСОБА_5 тримала тілесні ушкодження.

На основі відомостей судово-медичного обстеження ОСОБА_5 з урахуванням відомостей медичної документації, заповненої на ім`я останньої, на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: ушитої рани на лівому колінному суглобі; синця на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу; на передній черевній стінці та на грудній клітці зліва наявні післяопераційні ушиті рани.

Згідно з відомостями медичної документації з КНП «УЦМКЛ», яка заведена на ім`я ОСОБА_5 , в останньої було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: травма діафрагми. Множинні переломи ребер із зміщенням 3-х ребер. Гемоперитонеум. Травматичний гемопневмоторакс. Перелом латеральної кістки. Також відповідно до протоколу медичних інтервенцій за № 15278(21) від 25 жовтня 2021 року в неї виявлено невеликі поверхневі тріщини капсули селезінки без ознак кровотечі, поодинокі лінійні розриви брижі тонкого кишківника без ознак кровотечі.

Всі інші вище вказані тілесні ушкодження виникли одномоментно або у швидкій послідовності одне за одним, внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії або внаслідок ударяння об такі, якими могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля під час ДТП, яка мала місце 25 жовтня 2021 року, і можуть бути характерними для пасажира салону легкового автомобіля.

Тілесні ушкодження у вигляді синця на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів і за цією ознакою згідно з п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Тілесні ушкодження у вигляді ушитої рани на лівому колінному суглобі потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день), і по цій ознаці згідно з п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді: травма діафрагми. Гемоперитонеум. Травматичний гемопневмоторакс. Невеликі поверхневі тріщини капсули селезінки без ознак кровотечі, поодинокі лінійні розриви брижі тонкого кишківника без ознак кровотечі були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою відповідно до п. 2.1.3. (л) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Тим самим ОСОБА_4 скоїла злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив суд визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік, та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо протягом одного року вона не вчинить нового злочину та буде виконувати покладені на неї судом обов`язки.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, при цьому зазначила, що жодних претензій до ОСОБА_4 не має, міру покарання залишила на розсуд суду.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушеннявизнала повністю та підтвердила обставини вчиненого нею правопорушення, вказані в обвинувальному акті. Обвинувачена суду пояснила, що у той день вона керувала автомобілем марки «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_1 , в якому на передньому пасажирському сидінні знаходилася пасажирка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку вона підвозила додому в с. Туриця. Показала, що вона з потерпілою поверталися з роботи з м. Ужгород після нічної зміни, була втомлена, у зв`язку з чим заснула за кермом, а тому і виїхала на смугу зустрічного руху та узбіччя поза нею, після чого допустила зіткнення з будівлею приміщення АЗПСМ у АДРЕСА_2 . Щиро розкаялася, просила призначити їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Крім повного визнання обвинуваченою своєї вини, її винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, роз`яснено учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом, та вважає, що дії обвинуваченої правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, є тяжким злочином.

Суд враховує дані про особу винної: ОСОБА_4 за місцем проживання охарактеризована з позитивної сторони, скарг з боку сусідів та односельчан не надходило, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягалася, на обліку у відділенні поліції № 1 Ужгородського РУП не перебуває, має незакінчену вищу освіту, офіційно не працює, розлучена, має на утриманні двоє малолітніх дітей, є особою з інвалідністю 3 групи, на диспансерному обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, кримінальне правопорушення вчинила вперше.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченій ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд враховує, що покарання як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За сукупності наведених обставин, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого нею правопорушення, фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального правопорушення, форму вини, обстановку вчинення правопорушення, особу обвинуваченої, а також позицію прокурора та обвинуваченої, які просили призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України,суд вважає за необхідне призначити їй покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, за якою кваліфіковано її дії.

Разом з цим, з урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому її слід звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку, який є достатнім для того, щоб вона в умовах здійснення контролю за поведінкою довела своє виправлення, та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Що стосується позбавлення права керування транспортними засобами суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що є підстави для застосування до ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що вчинений нею злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченої пов`язані з порушенням вимог правил дорожнього руху, що призвели до скоєння ДТП, внаслідок чого настало тяжке тілесне ушкодження потерпілої. Наведене, в свою чергу, свідчить про небезпечність ОСОБА_4 як водія під час керування транспортним засобом.

Також суд зазначає, що Правилами дорожнього руху регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що нехтування обвинуваченою вимогами ПДР призвело до тяжких наслідків у виді тяжкого тілесного ушкодження потерпілої пасажирки.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченої, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами, відповідатиме особистості обвинуваченої та є достатнім, для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Долю заходів забезпечення кримінального провадження вирішити відповідно до ст. 174 КПК України.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_4 під час досудового розслідування не обирався. Підстав для обрання суд не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- автомобіль марки «SKODA FABIA», р/н НОМЕР_1 , сірого кольору, який знаходиться на спеціальному майданчику тимчасового тримання відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, повернути власниці ОСОБА_4 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке передано ОСОБА_4 на відповідальне зберігання під розписку, залишити такій як власниці.

Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2021 року у виді арешту майна, - скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча: ОСОБА_1