КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 05 лютого 2023 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши матеріали кримінального провадження, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому ОСОБА_6 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, та які не змінились, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього відповідних обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом не були враховані доречні аргументи сторони захисту, які були зазначені під час судового засідання щодо необґрунтованості обвинувачення, адже воно суперечить принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, та щодо інших заперечень сторони захисту.

Зокрема зазначає, що прокурором до клопотання про продовження строку ______________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1170/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1

тримання під вартою ОСОБА_6 не було додано будь-яких доказів на його обґрунтування, а тому клопотання не відповідало вимогам ст. 184 КПК України та не могло бути задоволено судом.

Крім того, прокурором у заявленому клопотанні, безпосередньо під час судового засідання, не було доведено суду ризики та необхідність продовження ОСОБА_6 строку дії найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, у зв`язку з чим, сторона захисту з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини висловлювала прохання суду, що у разі наявності все ж таки підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 , змінити його саме на домашній арешт, проте суд відмовив стороні захисту та продовжив ОСОБА_6 строк дії тримання під вартою.

При цьому зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою з 26.01.2022, тобто станом на 07.12.2022 фактично майже 11 місяців, і за час тривалого перебування під вартою не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилятись від органу досудового розслідування та/або суду. До того ж на даний час досудове розслідування завершене, обвинувальний акт скерований до суду, а отже, ризики, які існували раніше, зокрема під час обрання запобіжного заходу, який діє на даний час відносно ОСОБА_6 , суттєво зменшились, тому вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою місця проживання обвинуваченого, повністю забезпечить виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а також надасть змогу прокурору та суду у будь-який час доби контролювати місцеперебування обвинуваченого та буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначалось раніше.

Що стосується ризиків про які зазначав прокурор, а саме, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснювати тиск на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, та знищити речові докази, то вони на даний час повністю відсутні.

Зокрема зазначає, що вплив на потерпілих неможливий, так як останні своєчасно та у передбачений законом спосіб зможуть реагувати на спроби такого впливу та повідомити про це орган досудового розслідування, прокурора або суд. До того ж сторона обвинувачення та орган досудового розслідування не володіють відомостями, щоб по теперішній час потерпілі скаржилися на спроби тиску на них з боку ОСОБА_6 чи інших осіб в його інтересах, а також під час досудового розслідування не було зібрано будь-яких доказів щодо будь-яких незаконних дій ОСОБА_6 .

Крім того, всі необхідні та достатні докази зібрані органом досудового розслідування, прокурором та знаходяться під контролем сторони обвинувачення, усі свідки та потерпіла дали свої показання стороні обвинувачення, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а отже, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу відсутній.

Також ОСОБА_6 жодного іншого повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні не вручено, отже ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є недоведеним. Та, з урахуванням того, що досудове розслідування завершене, твердження прокурора, що ОСОБА_6 зможе продовжити вчинити злочин, у якому підозрюється, буде нелогічним.

Зверталась увага суду першої інстанції і на те, що ОСОБА_6 не може перешкоджати кримінальному провадженню, а також сховати, спотворити або знищити будь-які речі та документи, які мають істотне значення для справи, так як фактично усі речові докази у справі вилучені, долучені до матеріалів кримінального провадження та знаходяться у розпорядженні сторони обвинувачення.

Окрім цього, зверталася увага суду й щодо позитивної характеристики особи ОСОБА_6 , який має місце реєстрації в Полтавській області та постійне місце проживання у м. Києві, а також міцні соціальні зв`язки, до затримання мав постійну неофіційну роботу та отримував невеликий дохід для життєдіяльності, а також на своєму утриманні має близьких родичів, проте вказані відомості не були взяті до уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши матеріали кримінального провадження, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому ОСОБА_6 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, та які не змінились, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_5 проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, і тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у їх вчиненні, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, і те, що на даний час судове провадження не завершено, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків по справі, продовжувати злочинну діяльність, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_5 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Щодо посилань захисника ОСОБА_5 на те, що обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою з 26.01.2022, і за час тривалого перебування під вартою не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилятись від органу досудового розслідування та/або суду, та, оскільки досудове розслідування завершене, обвинувальний акт скерований до суду, то ризики, які існували раніше, зокрема під час обрання запобіжного заходу, суттєво зменшились, тому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою місця проживання обвинуваченого, повністю забезпечить виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, і буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначалось раніше, то вони є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України, їх конкретні обставини та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у їх вчиненні, а також дані про особу обвинуваченого,котрі вказують, що він раніше судимий, які переконливо доводять існування ризику втечі, що є надто високим, а також ризику вчинення нового кримінального правопорушення, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_6 під вартою, щоб завадити цьому.

Доводи захисника про те, що ризик впливу на свідків та потерпілих відсутній, оскільки вони надалисвої показання стороні обвинувачення, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, не заслуговують на увагу, оскільки прокурор має право заявити про допит потерпілих та свідків на будь-якій стадії судового розгляду, відповідно до визначеного судом обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження.

Наведені захисником ОСОБА_5 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме наявність у обвинуваченого місця реєстрації в Полтавській області та постійного місця проживання у м. Києві, позитивна характеристика, міцні соціальні зв`язки, наявність до затримання постійної неофіційної роботи та отримання невеликого доходу для життєдіяльності, а також наявність на його утриманні близьких родичів, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш м'якого запобіжного заходу, адже попри все це, ці обставини не стали для ОСОБА_6 стримуючим фактором, а можливість перебування на його утриманні близьких родичів та зайняття ним суспільно-корисною працею взагалі є ілюзорною, зважаючи на його обвинувачення у вчиненні ряду корисливих злочинів, потерпілими від яких є 20 осіб.

Посилання захисника ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на порушення процесуальних вимог, які полягають у невідповідності клопотання прокурора вимогам ст. 184 КПК України, внаслідок чого воно не могло бути задоволено судом, не є слушними, оскільки зазначені вимоги не поширюються на випадки розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду у порядку ст. 331 КПК України.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги захисника, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 рокує законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2022 року, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 05 лютого 2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3