Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.3 ст.311 КК України Доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №295/11538/18 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 17.12.2021 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.3 ст.311 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ч.3 ст.311 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст.309 КК України 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; звільнено його від призначеного покарання на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України за закінченням строків давності;

- за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.3 ст.311 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень, призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим в виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 3 років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки відповідно до п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України, а саме: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 5195 грн. 40коп.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 у невстановлений слідством день, час та місці та за невстановлених слідством обставин та спосіб, придбав вісім поліетиленових зіп-пакетів всередині з порошкоподібною речовиною рожевого кольору. Після чого, усвідомлюючи, що у вказаних пакетах знаходиться психотропна речовина - амфетамін, у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне її зберігання з метою збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини з метою її збуту, ОСОБА_8 , за невстановлених слідством обставин та спосіб, придбав психотропну речовину - амфетамін, що знаходилася у восьми поліетиленових зіп-пакетах, які в подальшому помістив до своєї сумки та таким чином незаконно зберігав при собі, переносивши невстановленими вулицями м. Житомира до 17 години 00 хвилин 03.09.2017.

03.09.2017 о 17 годині 00 хвилин біля будинку АДРЕСА_2 у ОСОБА_8 виявлено та вилучено 8 (вісім) зіп-пакетів з психотропною речовиною, обіг якої заборонено - амфетамін, вагою відповідно 0,1432 г, 0,1431 г, 0,1357 г, 0,5096 г, 0,4398 г, 0,1386 г ,0,4869 г, та 0,1450 г, загальною вагою 2,1419 г, що є великим розміром, яку останній незаконно придбав та зберігав з метою подальшого її збуту.

Крім того, що у невстановлений слідством день ОСОБА_8 , перебуваючи в невстановленому слідством місці, маючи умисел на придбання прекурсору з метою його використання для виготовлення психотропної речовини - амфетаміну, за невстановлених слідством обставин незаконно придбав прекурсор - фенілнітропропен, масою 32,0296 г, що є особливо великим розміром, з метою його використання для виготовлення психотропної речовини. Після цього ОСОБА_8 з цією ж метою незаконно переніс невстановленими вулицями міста Житомира вказаний прекурсор до квартири АДРЕСА_3 , де став незаконно зберігати з метою його використання для виготовлення психотропної речовини, до 19 годин 45 хвилин 13.10.2017.

13.10.2017 о 19 годині 45 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено пакет з пазовим замком застібкою, з прекурсором - фенілнітропропеном, обіг якого обмежено, масою 32,096 г, що є особливо великим розміром, який ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав з метою його використання для виготовлення психотропної речовини.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, пов`язану з незаконним виготовленням та зберіганням психотропної речовини без мети збуту, у невстановлений слідством день та час, ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи обладнання призначене для виготовлення психотропної речовини - амфетаміну, і інгредієнти, придбані у вільному продажі, а також використовуючи невстановлену кількість придбаного ним прекурсору - фенілнітропропену, шляхом змішування і кристалізації інгредієнтів незаконно виготовив без мети збуту психотропну речовину - амфетамін, масою 0,37665 грама, яку став незаконно зберігати без мети збуту за адресою: АДРЕСА_1 , до 19 години 45 хвилин, 13.10.2017.

13.10.2017 о 19 годині 45 хвилин в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 виявлено та вилучено електронні ваги з нашаруванням, чотири дерев`яні палички, медичний шприц об`ємом 5 мл., скляну пляшку з надписом «Ноготок», фрагмент тканини, пластикову картку «Watsons», два металеві леза та ножиці, з психотропною речовиною, обіг якої обмежено, - амфетамін, масою 0,37665 г, який ОСОБА_8 незаконно виготовив та зберігав для власних потреб без мети її збуту.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропної речовини, вчиненому в особливо великих розмірах, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.311 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному виготовленні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.1 ст.309 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини з метою збуту у великих розмірах, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, правильності кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю покарання призначеного судом, ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, та ухвалити в цій частині новий вирок, відповідно до якого призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК України - 1 рік обмеження волі, за ч.2 ст.307 КК України - 6 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.3 ст.311 КК України - 5 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, керуючись ст.70 КК України, призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 6 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

При цьому, наголошує, що визнання вини обвинуваченими ОСОБА_8 має формальний характер та обумовлене наявністю беззаперечних доказів вини останнього і бажанням пом`якшити відповідальність за скоєні кримінальні правопорушення, тобто, судом першої інстанції невірно враховано визнання вини, як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого. Крім того, суд першої інстанції при застосуванні положень ст.69 КК України посилається на одну із обставин що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, разом з цим, під час проведення досудового розслідування всі фактичні обставини кримінального провадження були встановлені працівниками правоохоронних органів, в свою чергу, обвинувачений не визнавав свою вину під час досудового розслідування, скерування обвинувального акту до суду, під час судового розгляду починаючи з 2018. Звертає увагу, що позитивна характеристика роботодавця на ОСОБА_8 не скріплена будь-якою офіційною печаткою, не долучено витяг з реєстру платників єдиного податку так званого роботодавця, тощо. Вважає, що судом не в повній мірі враховано обставини кримінального провадження, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання та не наведено переконливих мотивів, з яким він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання. Зокрема, суд не врахував, що обвинувачений повторно вчиняв тяжкі, умисні, корисливі злочини проти здоров`я населення, крім того вилучена психотропна речовина мала великі, особливо великі розміри.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційні скаргу, заперечення обвинуваченого та його захисника щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.3 ст.311 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочинів, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Предметом апеляційного розгляду у цій справі є призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як уже раніше зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).

Відповідно до положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (див. постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України, допустив невідповідність своїх висновків, встановлених в судовому засіданні фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 року.

Як вбачається із вироку суду, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, врахував: обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебував на стаціонарному лікуванню в обласному наркологічному диспансері Житомирської обласної ради та пройшов повний курс добровільного стаціонарного лікування в диспансері Житомирської обласної державної адміністрації з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання канабіоідів та амфетаміну, синдром залежності; працював на ТОВ «ЗМК Укрсталь Житомир» маляром маляро-відвантажувального цеху, на теперішній час працює неофіційно, за місцем проживання скарг чи звернень від сусідів до дільничного інспектора поліції не надходило. Також суд врахував наявність обставин, які визнав такими, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих сімейних обставин. При цьому обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Крім того, статтею 75 КК України визначено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, місцевий суд, із врахуванням вищевказаних обставин, а також того, що досудове розслідування та судовий розгляд мали значний позитивний вплив на обвинуваченого і призвело до позитивних змін в особистості обвинуваченого, який пройшов добровільне лікування, працевлаштувався, не вчиняв інших кримінальних та адміністративних правопорушень, тобто став на шлях виправлення, дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, поклавши при цьому обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції, що стосуються визнання судом пом`якшуючих покарання обставин, не в повній мірі узгоджуються із позицією обвинуваченого ОСОБА_8 , який висловив неоднозначну позицію щодо своєї вину в інкримінованому йому злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, частково й заперечуючи встановлені судом фактичні обставини справи.

В цій частині апеляційній суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам досудового розслідування допомоги в установленні невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно технічного звукозапису судового засідання від 22 жовтня 2021 року, обвинувачений ОСОБА_8 по епізоду за ч.2 ст.307 КК України на запитання захисника повідомив, що мети збуту він не мав, виготовляв амфетамін для себе, при цьому відразу ж на уточнююче запитання прокурора чи мав він на меті пригощати друзів вказаною психотропною речовиною, відповів що так (а.157-158).

Даними цього ж технічного звукозапису судового засідання від 22 жовтня 2022 року підтверджено, що на запитання головуючої чи визнає він мету збуту за епізодом від 03.09.2017 року, зокрема чи мав він на меті пригощати друзів безоплатно, обвинувачений неоднозначно відповів, що він не продавав, його друг сам приходив. Крім того, обвинувачений по вказаному епізоду заперечив, що зберігав амфетамін у сумці, переносивши його невстановленими вулицями м.Житомира, повідомивши суд, що зберігав вказану психотропну речовину у кишенях своїх спортивних брюк, що узгоджується із дослідженим у судовому засіданні протоколом огляду місця події від 03.09.2017 року (а.66-67).

На переконання апеляційного суду така позиція обвинуваченого ставить під сумнів його щире каяття та свідчить про те, що суд першої інстанції досить формально віднісся до визначення щирості каяття, фактично не встановивши чи визнає ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та в достатній мірі не з`ясував чи правильно розуміє обвинувачений зміст фактичних обставин пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст.307 КК України, визнає чи заперечує їх.

Також суд, посилаючись у своєму рішенні на активне сприяння розкриттю злочину, зазначив, що про наявність мети збуту органу досудового розслідування стало відомо лише завдяки допомозі обвинуваченого його показанням про наявність такої мети.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Отже, навіть визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 07.04.2021 року у справі № 263/15605/17.

В даному кримінальному провадженні, прокурор стверджує, що обвинувачений ОСОБА_8 не визнавав свою вину під час досудового розслідування, скерування обвинувального акту до суду, під час судового розгляду починаючи з 2018 року, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

В судовому засіданні, як уже зазначено вище, обвинувачений ОСОБА_8 не висловив однозначної позиції щодо визнання вини за ч.2 ст.307 КК України, допустив протиріччя у своїх поясненнях та не повідомив суду жодних відомостей, які б давали підстави прийти до висновку, що саме завдяки його показанням стороною обвинувачення доведено мету збуту.

Таким чином, невстановленими судом першої інстанції залишились обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу і впливають на його розмір.

З огляду на викладене, рішення суду про врахування як пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину є сумнівним.

З урахуванням наведених вище обставини в їх сукупності, та з огляду на те, що обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку, що суд порушив вимоги ст.ст. 370 КПК України і дійшов до передчасного висновку про те, що призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України буде відповідати його меті.

Отже, під час розгляду справи судом першої інстанції допущено, невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 409 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

За таких обставин, вирок суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, а апеляційна скарга прокурора - частковому задоволенню. При новому розгляді в місцевому суді необхідно врахувати наведене, судовий розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 17.12.2021 відносно ОСОБА_8 , - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження №295/11538/18 в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :