У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/736/23

Провадження № 1-кс/348/117/23

29 березня 2023 року слідчий суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання заступника начальника СВ Надвірнянського РВП ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №00000127 про арешт тимчасово вилученого майна.

встановила:

27.03.2023 об 11.57 в суд надійшло клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна. В обґрунтування клопотання наведено таке. 24.03.2023 до ЧЧ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшло повідомлення зі служби «102» від ПОГ Надвірнянського РВП ОСОБА_4 про те, що на вул. Незалежності в с. Заріччя, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, виявлено автомобіль марки Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , який здійснював транспортування, значної кількості тютюнових виробів (упаковок цигарок) за відсутності на них марок акцизного податку, що вказує на незаконність їх виготовлення з метою подальшого збуту. 24.03.2023 в ході проведення огляду місця події на вулиці Незалежності в с. Заріччя Надвірнянського району Івано-Франківської області було виявлено зазначений автомобіль в салоні якого, як видно через заднє бічне скло, наявна значна кількість тютюнових виробів (упаковок цигарок). За результатами проведеного огляду вказаний транспортний засіб вилучено слідчим. 25.03.2023 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №00000127. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником вилученого автомобіля є ОСОБА_6 . Необхідність накладення арешту на автомобіль забезпечить його належне збереження як речового доказу та дасть змогу запобігти спробам в його переховуванні, перетворенні або знищенні і усуне можливість продовження протиправної діяльності із здійснення транспортування незаконно виготовлених підакцизних товарів та крім цього забезпечить належне проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) у даному кримінальному провадженні. Тому просить накластиарешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження його як речового доказу з забороною відчуження, розпорядження та користування.

В судовому засідання слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити. Зазначив, що коли він особисто приїхав на місце події, автомобіль стояв на узбіччі. Двері та багажник автомобіля були зачинені. Поблизу автомобіля предмети злочину не стояли.

ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 24.03.2023 працівники поліції підійшли до нього коли він сидів у припаркованому на узбіччі автомобілі. Вони не представилися, не роз`яснили йому права. На вимогу працівника поліції він вийшов з автомобіля і надав для огляду документи: посвідчення водія, поліс цивільної відповідальності та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Працівники поліції не пояснили йому чому саме вони просять показати документи. Потім один з працівників поліції відкрив задню дверку автомобіля. Дозволу на огляд автомобіля ОСОБА_5 праківникам поліції не надавав. Коли він сказав, що хоче залучити адвоката, працівники поліції сказали шукати адвоката у суді. Чи пропонували працівники поліції йому самостійно відчинити авто він не пам"ятає. Ключі від автомобіля були у нього. Сам автомобіль належить його дружині. Документи, що це засвідчують він надав працівникам поліції. Однак, до його дружини за дозволом на проникнення до автомобіля ніхто з працівників поліції не звертався. Зазначив також, що з моменту коли працівники поліції підійшли до його автомобіля до закінчення проведення огляду місця події він був позбавлений можливості поїхати звідти чи просто піти.

Представник ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_7 , у ході судового розгляду проти задоволення клопотання заперечив. Сказав, що працівники поліції безпідставно підійшли до автомобіля його клієнта, самовільно до внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР провели обшук автомобіля. Зазначені обставини свідчать про те, щ всі докази, які працівники поліції виявили у такий спосіб є недопустимими та не можуть бути поставлені в основу будь-якого рішення суду.

У ході розгляду клопотання були допитані працівники Надвірнянського РВП, які виявили транспортний засіб, а також дізнавач, яку викликали на місце події.

ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він є поліцейським офіцером громади Надвірнянського РВП. Два тижні тому йому зателефонували жителі громади і повідомили, що на територію дільниці приїздить чернівчанин, який продає тютюнові вироби без акцизних марок. 24.03.2023 йому знову зателефонував житель громади, скинув фото номерного знака автомобіля і сказав, що саме цей водій перевозить тютюнові вироби. Повідомлення було здійснене в рамках конфіденційного співробітництва, тому особу, яка йому це повідомила він не може розкрити і фото автомобіля яке йому прислали він не може показати. Працівники поліції виїхали на місце події, побачили автомобіль з вказаним на фото номерним знаком та підійшли до водія. Свідок попросив водія відкрити салон. Водій вийшов відкрив авто. Свідок пояснив водію, що підставою огляду є незаконне перевезення тютюнових виробів. Зазначена ним у повідомленні на лінію 102 кількість цигарок була приблизною. Свідок жодних процесуальних дій не здійснював. Автомобіль відчинив сам власник добровільно. Багажник водій відкрив насосом з салону за допомогою вакууму, оскільки ззовні не можна відкрити багажник. Сам працівник поліції багажник не відчиняв. Про те, що багажник не можна відчинити ззовні йому повідомив сам водій. Зазначив, що з автомобіля нічого не витягував. Проникнення всередину автомобіля не було, а тому і дозвіл на проникнення до автомобіля працівник поліції у водія не підписував. Після перегляду відеозапису зазначив, що коробки з тютюновими виробами витягнув з багажника сам водій, а він із напарником просто складали те, що висипалося. На запитання суду вказав, що вікна у салоні автомобіля тоновані, а тому коли він просив у водія відкрити автомобіль, то не знав чи там є вказані тютюнові вироби. Оскільки працівникам поліції необхідно було встановити кількість блоків сигарет, то водій їх витягнув з авто, а вони рахували. Зазначив, що відеозапис з відеореєстратора у службовому автомобілі періодично автоматично стирається і перезаписується, а тому у даному криміналному провадженні він відсутній.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді ДОП Надвірнянського РВП. Зазначив, що до нього підійшов його колега по роботі, ОСОБА_4 , і сказав, що є можливість виявити кримінальне правопорушення. Колезі зателефонували і повідомили про незаконний збут тютюнових виробів. Вони поїхали у смт Ланчин. Там не виявили зазначений у повідомленні автомобіль. Після цього поїхали в сторону смт Делятин. На узбіччі був припаркований автомобіль, схожий на той, про який повідомляли. Свідок його впізнав за зовнішніми ознаками, оскільки номерний знак свідок не знав. Вони підійшли до автомобіля, з нього вийшов водій, який добровільно відчинив задні двері автомобіля. Вони виявили сигарети. ОСОБА_4 повідомив на лінію 102. Чи роз`яснили водію причину для огляду і чи роз`яснили права не чув, оскільки з водієм не спілкувався. З ним спідкувався ОСОБА_4 . Після цього приїхала дізнавач, оглянула візуально автомобіль. Водій відкрив багажник. У багажнику також були сигарети. Дозвіл на проникнення у автомобіль вони питали. Чи оформили письмовою заявою він не знає. Візуально не можна було побачити сигарети, оскільки скло було тоноване, тому коли вони просили відчинити автомобіль, то не знали точно, що там знаходиться і чи знаходиться взагалі.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що вона працює дізнавачем Надвірнянського РВП. На планшет прийшло повідомлення про перевезення цигарок. Вона поїхала на місце події. Там були два працівники поліції, біля припаркованого автомобіля та водій. Вона встановила особу водія та запропонувала йому дати пояснення. На прохання працівників поліції водій відчинив двері салону, а потім самостійно відчинив багажник. Свідок візуально побачила цигарки. Після цього на місце події викликали слідчого. Вказала, що дозвіл на проникнення до салону автомобіля вона не питала та письмово не оформляла, оскільки працівники поліції на місці події до салону автомобіля не проникали. Просто візуально оглянули його. Водій відчинив авто для візуального огляду та все з авто витягував сам. Працівники поліції самостійно нічого не виймали, тому жодних процесуальних документів вона не складала. Після перегляду відеозапису не змогла пояснити відмінність між візуальним оглядом автомобіля та проникненням у володіння особи. Зазначила, що працівники поліції просто рахували пачки сигарет у відкритих ящиках.

24.03.2023 о 13.24 від працівника поліції надійшло повідомлення, що ОСОБА_5 перевозить 6 ящиків сигарет, приблизно 150 блоків без акцизу. Згідно з витягом з ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України були внесені 25.03.2023 о 08.30.

24.03.2023 о 17.15 було розпочато проведення огляду місця події, який проводили за участю 2 понятих, користувача майна та його представника. У ході проведення огляду місця події було вилучено транспортний засіб, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки шляхом візуального спостереження у салоні автомобіля були виявлені блоки цигарок. Доступ до салону автомобіля користувач майна не надав добровільно. У ході проведення огляду сфотографували сигарети, які знаходилися у салоні автомобіля. Фото є додатком до протоколу огляду.

ОСОБА_5 на місці події від дачі пояснень відмовився.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу з 05.11.2021 власником вилученого автомобіля є ОСОБА_6 .

Допитані у ході досудового розслідування поняті у письмових поясненнях від 25.03.2023 зазначили, що їх залучили до огляду місця події працівники поліції. Працівники поліції здійснювали огляд автомобіля. Проти огляду салону автомобіля заперечив адвокат. Огляд не відбувся. Однак, коли водій автомобіля відкрив салон, то поняті побачили, що там були сигарети.

24.03.2023 представник ОСОБА_5 подав свої зауваження на дії працівників поліції. Відповідно до цього зауваження зазначив, що коли він приїхав на місце події о 15.30 працівники поліції оглядали ящики, які були витягнуті з багажника автомобіля. Інший працівник поліції здійснював опис на аркуші паперу. Жодних документів на вчинення таких дій працівники поліції не надали. Про підстави для проведення огляду не повідомили.

Зазначений автомобіль, який був вилучений у ході проведення огляду місця події був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні 25.03.2023.

Відповідно до двох фрагментів відеозапису, які долучив представник у ході судового розгляду, встановлено, що на місці події була присутня дізнавач ОСОБА_10 , а також двоє працівників поліції ОСОБА_11 та М. Вирстюк. О. Подольська робила записи до автомобіля не підходила, однак, спостерігала за тим що відбувається. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стояли поруч з автомобілем. Перед ними стояли ящики з блоками цигарок. В. Томин перевіряв вміст одного з ящиків. ОСОБА_12 витягнув пустий ящик з багажника автомобіля, а потім почав витягувати блоки сигарет і передавав їх ОСОБА_13 , який складав їх у інший ящик.

Слідчий суддя, заслухавши слідчого, користувача майна, його представника, допитавши свідків, дослідивши докази долучені до клопотання, дійшла такого висновку.

Клопотання про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України. Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у строк визначений ч. 5 ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядком, позбавленням за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом, знаряддям чи доказом вчинення злочину, а тому з метою збереження речових доказів виникає необхідність у накладені арешту на вище вказані речі.

Відповідно до клопотання підставою арешту майна є те, що майно є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповдіно до ч.2 ст.16 КПК України на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення. Відповідно до ст.131 КПК України тимчасове вилучення майна є заходом забезпечення кримінального провадження, як і арешт тимчасово вилученого майна.

Згідно зі ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Як заявлено у клопотанні про арешт тимчасово вилученого майна, майно було вилучене під час огляду місця події. Зазначений огляд проводився слідчим 24.03.2023 у період часу з 17.15 до 17.35. Однак, повідомлення на лінію 102 надійшло від працівника поліції о 13.24 того ж дня і у цьому повідомленні вже було вказано кількість блоків сигарет, які були всередині автомобіля.

З цього приводу працівники поліції зазначали, що про вміст автомобіля їм повідомив сам водій. Однак, це не узгоджується з письмовими поясненнями водія, які долучені до клопотання, відповідно до яких він скористався правом, передбаченим ст.63 Конституції та відмовився від дачі пояснень.

Крім цього, як зазначали у ході допиту ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вони не бачили блоків сигарет коли підійшли до автомобіля, оскільки скло автомобіля було затоноване. Свідки вказали, що вони не знали чи дійсно у автомобілі є тютюнові вироби коли просили ОСОБА_5 відкрити автомобіль для візуального огляду.

ОСОБА_5 заперечує, що надав дозвіл на огляд автомобіля та зазначає, що працівники поліції самі його відкрили. Крім цього, вказав, що вони витягнули вміст з багажника. У нього дозволу на це ніхто не запитував, а також за вказаним дозволом працівники поліції не зверталися до власника транспортного засобу.

Слідчим суддею встановлено, що працівники поліції достовірно знали хто є законним володільцем тимчасово вилученого майна, однак не вчинили жодних дій спрямованих на отримання дозволу на проникнення у інше володіння особи у власника. Що стосується дозволу на проведення візуального огляду автомобіля та відкриття його салону, показання учасників судового провадження є суперечливими, однак, слід зазначити, що такі дії можуть бути вчинені тільки за добровільною згодою особи, яка володіє зазначеним майном. Правомочність володіння належить виключно власнику майна. Однак, навіть якщо припустити, що усна згода дійсно була надана працівникам поліції на місці події співвласником майна, то добровільною її вважати не можна, оскільки працівники поліції не забезпечили ОСОБА_5 процесуальні гарантії, які захищали здатність цієї особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди. Зокрема, вони не роз`яснили особі права у тому числі і право на захист, оскільки вважали, що не повинні цього робити. І тільки о 15.08 ОСОБА_5 самостійно залучив адвоката.

Відповідно до ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. З цієї підстави, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Недопустимими є докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У ході судового розгляду працівник поліції ОСОБА_11 категорично відмовився назвати особу, яка повідомила йому про вчинення злочину. Також категорично відмовився показати фотографію автомобіля, яку як він стверджує йому прислали для ідентифікації автомобіля. Це позбавляє слідчого суддю можливості встановити чи діялми працівники поліці добросовісно під час того, як підійшли до автомобіля та пред`явили вимогу ОСОБА_5 відкрити трансопртний засіб для огляду і чи була така вимога законною.

М. Вирстюк всупереч показанням ОСОБА_14 зазначив, що він знав тільки загальні ознаки автомобіля, номерного знака не знав. Орієнтування щодо зазначеного транспортного засобу, як засобу вчинення злочину, не було надано слідчому судді для дослідження.

На підтвердження того, що відбувалося на місці події працівники поліції запис з відеореєстратора у службовому автомобілі не надали.

До відкриття салону автомобіля та його багажника, працівники поліції не бачили тютюнових виробів, оскільки скло у автомобілі було тоноване і про те чи наявні такі предмети у цьому автомобілі їм не було достовірно відомо, про що вони самі дали свідчення під присягою.

Як було встановлено, слідчим суддею, ще станом на 13.24 24.03.2023 працівники поліції, фактично вилучили з користування ОСОБА_5 автомобіль та за участю дізнавача оглянули його вміст без наявності відповідного дозволу законного володільця. Свої дії не задокументували у визначений процесуальним законом спосіб. Після цього, ящики з тютюновими виробами були поміщені назад у автомобіль, оскільки на момент приїзду слідчого автомобіль був закритий і тютюнових виробів навколо нього не було.

Враховуючи наведене, всупереч вимогам ст.87 КПК України інформація про наявність у автомобілі тютюнових виробів без акцизних марок було отримана працівниками поліції, внаслідок істотного порушення прав людини.

Після цього, зазначена інформація стала приводом для проведення о 17.15 24.03.2023 огляду місцевості і вилучення автомобіля, як засобу вчинення злочину. Зазначена слідча дія проведена як огляд місця події.

Відповідно до ч.1 ст.237 КПК України огляд місцевості проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч.3 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Місцем події вважається ділянка місцевості на якій виявлено сліди вчинення злочину.

На момент виявлення транспортного засобу працівниками поліції, ділянка дороги на якій він знаходився не мала ознак місця події, а відомості про вміст салону автомобіля стали відомі працівникам поліції тільки після відкриття салону автомобіля. Відповідно до вимог ч.2 ст.237 КПК України огляд іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку іншого володіння особи.

У ході судового розгляду встановлено, що огляд салону та багажника автомобіля був проведений працівниками поліції ще до 13.24 24.03.2023, що підтверджується рапортом та відеозаписом з якого встановлено, що працівники поліції витягують з багажного відділення тютюнові вироби і рахують їх кількість, а дізнавач робить записи. Це також спростовує показання працівників поліції про те, що кількість тютюнових виробів їм повідомив сам ОСОБА_5 .

Таким чином, речовий доказ автомобіль був здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав людини, що свідчить про те, що протокол огляду місця події є недопустими доказом, відповідно до ст.87 КПК України та на цей доказ не можна посилатися при ухваленні судового рішення. Доводи слідчого про те, що він дізнався про тютюнові вироби без акцизних марок, заглянувши до автомобіля через заднє скло, слідчий суддя відхиляє, оскільки на місце події слідчого викликали працівники поліції, які у повідомленні на лінію 102 вже вказали інформацію про наявність тютюнових виробів без акцизних марок у автомобілі.

За таких обставин зазначений автомобіль не може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. А отже такий речовий доказ не відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, що виключає можливість накладення на нього арешту на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Відповідно до п.18 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Керуючись ст. 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

постановила:

В задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна відмовити.

Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1