КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суд м. Києва від 14.02.2022 року про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На вказану ухвалу, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14.02.2022 року та задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_7 зазначає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та невмотивованою, яка не відповідає положенням ст. 370, 372 КПК України, а тому підлягає скасуванню, оскільки судом не надано належної оцінки доводам зазначеним у заяві про умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не наведено належних і достатніх мотивів та підстав для ухвалення такого рішення.
Апелянт вважає безпідставним висновок суду першої інстанції, що його заява та додані до неї матеріали не містять доказів того, що він ( ОСОБА_7 ) сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому зазначає, що сам факт того, що він офіційно працює, одружений, має пятьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми, які перебувають на його утриманні, вказує, що він не являється антисоціальною особистістю, у скоєному він щиро розкаявся, добровільно відшкодував потерпілим як матеріальну, так і моральну шкоду, в період іспитового строку адміністративних та кримінальних правопорушень не вчиняв, що є доказом того, що він не несе загрози суспільству.
За час перебування на обліку і до цього часу він не керував та не керує транспортними засобами, посвідчення водія знаходиться в ГУ НП в м. Києві, і саме така поведінка свідчить про його критичне ставлення до порушення Правил дорожнього руху.
Також апелянт вказує, що підприємство, на якому він займає посаду генерального менеджера, знаходиться в Демократичній Республіці Конго, а тому надання характеристики з такого підприємства потребує певного проміжку часу, а згідно характеристики з місця проживання він характеризується як добропорядна, відповідальна людина та громадянин, є спокійним, врівноваженим та емоційно стабільним. Вважає, що відсутність будь-яких конфліктів із сусідами також є підтвердженням його сумлінної поведінки у житті та побуті.
Для підтвердження того, що він став на шлях виправлення, суду була надана довідка, видана Голосіївським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, згідно якої він характеризується з позитивної сторони, порушень не допускав, за викликами з`являється вчасно. До кримінальної та адміністративної відповідальності в період строку відбування покарання не притягувався, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, скарг та заяв на ОСОБА_7 як в письмовій, так і в усній формі від сусідів не надходило. У період строку відбування покарання за межі України без погодження з уповноваженим органом не виїжджав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження № 1-в/652/64/22 (справа № 752/7123/19), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 30.10.2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2021 року ОСОБА_7 було звільнено від відбування основного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

26.01.2022 року ОСОБА_7 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами і оскаржуваною ухвалою від 14.02. 2022 року останньому було відмовлено у задоволенні його заяви.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від подальшого відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, з урахуванням наслідків, що настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди через порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України, обгрунтовано зазначив, що обставини невчинення засудженим в період іспитового строку адміністративних та кримінальних правопорушень, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, не є підставами для його умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання.

При цьому, колегія суддів вважає, що хоча ОСОБА_7 виключно позитивно характеризується як за місцем роботи, так і в побуті, що дійсно є підтвердженням сумлінної поведінки останнього, проте обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, а також його посилання в судовому засіданні, що вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами йому необхідне не для того, що б керувати транспортними засобами, а для того, що б виїхати за кордон, не дають підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

За викладеним, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним, обгрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14.02.2022 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3