Ухвала

Іменем України

25 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 759/3826/21

провадження № 51-3208ск22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_8,

суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня

2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року,

встановив:

вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК, із застосуванням положень ст. 69 КК, до покарання

у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК, із застосуванням положень ст. 69 КК, до покарання

у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ірпінь Київської області, жителя АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК, із застосуванням положень ст. 69 КК, до покарання

у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі статей 75 та 104 КК звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

Як встановив суд, 04 січня 2021 року у вечірній час, ОСОБА_2 , разом з ОСОБА_1 та неповнолітнім ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі, вирішили із застосуванням насильства напасти на будь-яку особу та заволодіти її майном.

Після цієї домовленості ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та неповнолітній

ОСОБА_5 з метою реалізації спільного злочинного умислу почали діяти узгоджено, за попередньою змовою групою осіб, при цьому дії кожного з них охоплювалися умислом кожного іншого члена групи. Для застосування в ході нападу насильства в якості знаряддя вчинення злочину ОСОБА_2 взяв ніж.

Надалі, 05 січня 2021 року о 00.25 год ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_5 , знаходячись поблизу одного із виходів зі станції метрополітену «Житомирська», розташованого навпроти будинку №5 по вул. Федора Кричевського в м. Києві, помітили раніше незнайомого ОСОБА_6 , який вийшов з даного підземного переходу та рухався по проспекту Перемоги в напрямку Кільцевої дороги в місті Києві, тримаючи в руці мобільний телефон. Усвідомлюючи, що ОСОБА_6 йде один і поблизу нікого не має, вони вирішили напасти на ОСОБА_6 з метою заволодіння належним йому майном шляхом розбою.

Безпосередньо реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння чужим майном шляхом розбою, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_5 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, керуючись корисливим мотивом, напали на ОСОБА_6 та застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, повалили останнього на землю. При цьому, ОСОБА_5 , утримував лежачого потерпілого на землі,

ОСОБА_1 знаходячись поруч, підтримував їх дії та спостерігав за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_2 дістав з кишені раніше заготовлений предмет ззовні схожий на ніж та тримаючи його в правій руці підставив лезо ножа до тулуба ОСОБА_6 погрожуючи фізичною розправою та наказав ОСОБА_7 віддати їм мобільний телефон та грошові кошти.

Потерпілий ОСОБА_6 в цей час, усвідомлюючи можливість застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, не рухався, та, сприймаючи погрозу реально, дістав з кишені куртки свій мобільний телефон і електронний пристрій для паління, якими одразу ж заволоділи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_5 , після чого, з місця вчинення злочину втекли, спричинивши потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 7 197 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, захисник

ОСОБА_11, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій та застосувати до засудженого ОСОБА_1 положення

ст. 75 КК. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник ОСОБА_11 зазначає, що судами в повній мірі не було враховано конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу засудженого ОСОБА_1 , який раніше не судимий, визнав свою вину, щиро розкаявся, а також добровільно відшкодував шкоду потерпілому.

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Доводи захисника ОСОБА_11щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні до засудженого ОСОБА_1 положень ст. 75 КК, є безпідставними, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності

та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених

дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні враховуватися обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до приписів ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, обираючи ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, врахував дані про особу винуватого, зокрема й ті, на які посилається захисник ОСОБА_11 у своїй касаційній скарзі, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, а також добровільне відшкодування шкоди потерпілому, та дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_1 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 187 КК,у виді позбавлення волі

на строк 4 рокиз конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Однак, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, характеру, способу та тяжкості вчиненого ОСОБА_1 злочину, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо неможливості застосування положень

ст. 75 КК та звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробовуванням, є законним та вмотивованим.

Захисником у касаційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав для звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість колегія суддів касаційного суду не вбачає.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо засудженого ОСОБА_1 дотримався вимог кримінального процесуального закону, доводи в апеляційній скарзі захисника суд перевірив та дав на них відповіді, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

відмовити у відкритті касаційного провадження захисника ОСОБА_11

в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9ОСОБА_10