У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року

м. Київ

справа №464/8528/21

провадження № 51-983ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду

м. Львова від 20 вересня 2021 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Також цим вироком засуджено ОСОБА_6 , щодо якого судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2022 року - без зміни.

Як установлено судами, ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , 17 грудня 2021 року близько 14:30, перебуваючи на парковці торгового центру «New Point», що розташований у м. Львові на пр. Чорновола, 16-і, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у інше сховище, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, переконавшись, що за їх діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, після відкриття за допомогою пристрою для сканувань електронного сигналу сигналізації центрального замка автомобіля марки «Тойота Рав-4», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 та який перебуває у користуванні потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_6 через передні водійські дверцята проник у вказаний автомобіль, звідки викрав пакет, в якому знаходилась коробка із взуттям фірми «Bogner», вартістю 5050 грн, яке належить потерпілій ОСОБА_9 .

Внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_6 з ОСОБА_5 заподіяли потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 5050 грн.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій виклав вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що докази винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,відсутні. Вказує, що суд апеляційної інстанції не спростував доводи захисту, викладені у апеляційній скарзі. Не погоджується із відмовою апеляційним судом у задоволенні клопотання захисту про повторний допит та повторне дослідження доказів. Зазначає про безпідставне невизнання судами обох інстанцій протоколу затримання та протоколу огляду місця події від 17 грудня 2021 року недопустимими.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіряючи доводи касаційної скарги захисника, Суд виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Судові рішення свідчать про те, що суд першої інстанції, оцінивши відповідно до статті 94 КПК України докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185

КК України, а саме - у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), поєднаного із проникненням у інше сховище, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Мотивуючи свій висновок, суд першої інстанції послався на ряд доказів, в тому числі на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також дані, що містяться у протоколі прийняття заяви ОСОБА_9 про кримінальне правопорушення від

17 грудня 2021 року, заяві потерпілої ОСОБА_9 від 17 грудня 2021 року, протоколі огляду місця події від 17 грудня 2021 року, товарному чеку на придбання взуття фірми «Bogner», протоколі затримання ОСОБА_5 від 17 грудня

2021 року, протоколі затримання ОСОБА_6 від 17 грудня 2021 року, постановах про визнання речовим доказом від 17 грудня 2021 року, протоколах огляду від

17 грудня 2021 року, листі служби безпеки АШАН від 20 грудня 2021 року, диску DVD-R, протоколі огляду від 21 грудня 2021 року, постанові про визнання речовим доказом від 21 грудня 2021 року, протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 11 січня 2022 року, висновку телекомунікаційної експертизи від

17 лютого 2022 року.

Переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_5 ,доводи яких є аналогічними, наведеними в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , апеляційний суд дійшов переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції, що наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості і доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Що стосується доводів захисника про відмову апеляційним судом у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, то суд вірно зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Враховуючи вище наведене, апеляційний суд не знайшов підстав для повторного дослідження доказів у провадженні, оскільки в апеляційних доводах не було наведено передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України підстав для повторного дослідження доказів.

Порушень процесуального порядку отримання, наведених у вироку доказів, за матеріалами провадження, судом апеляційної інстанції не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість та належність.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що наведені у вироку докази переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_5 і його дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

З таким висновком погоджується й колегія суддів касаційного суду.

З огляду на це, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_5 на вирок місцевого суду, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив усі викладені у ній доводи, визнав їх безпідставними, мотивувавши своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, та вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваних судових рішень.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення у цьому кримінальному провадженні не було допущено.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3