Справа № 352/1297/22
Провадження № 1-кп/352/94/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000172 від 13 липня 2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Липівка Тисменицького району, громадянина України, розлученого, непрацюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за ч.1 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2021 року приблизно о 02 год 00 хв, водій ОСОБА_7 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінити дорожню обстановку, в умовах недостатньої видимості через темну пору доби, керував технічно справним автомобілем марки Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у салоні якого перевозив пасажирів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і рухався ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига», під`їзд до м. Тисмениці, що проходить між с. Хом`яківка та с. Марківці Тисменицької ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області, у напрямку с. Марківці, із увімкненим ближнім світлом фар у автомобілі.

На смузі руху, призначеній у напрямку до с. Марківці вказаної ділянки автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига» під`їзд до м. Тисмениці, на відстані близько 1,9 км. від кільцевої розв`язки у с. Марківці, поблизу лінії дорожньої розмітки 1.5 ПДР України стояв ОСОБА_4 , який по праву сторону від себе тримав велосипед марки «Україна» синього кольору, перпендикулярно проїзній частині дороги, повернутий до лівого узбіччя у напрямку до м. Тисмениця.

Проїжджаючи ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига» під`їзд до м. Тисмениці, у напрямку с. Марківці, водій ОСОБА_7 , проявив неуважність, не урахував дорожню обстановку, яка склалася, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, з моменту виникнення перешкоди для руху у вигляді пішохода ОСОБА_4 , своєчасно не вжив заходів для застосування гальмування, унаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 .

При цьому водій ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі,

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 2.9., відповідно до якого водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом перебуваючи під впливом наркотичних речовин;

п. 1.10., стосовно терміну «перешкода для руху» - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу;

п. 12.1., в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - лицевої травми з переломами усіх стінок верхньощелепної пазухи зліва, переломом виличної кістки та її дуги зліва зі зміщеннями, крововиливами в лобну пазуху зліва та обох верхньощелепних пазух, синцем в ділянці правого ока; закритої тупої травми грудної клітки та її органів з переломами 4-9 ребер зліва, 3-5 ребер справа, забоєм правої легені, синцями та саднами в ділянці грудної клітки, яка ускладнилась лівобічним пневмотораксом, що викликало необхідність у проведенні оперативного лікування (дренаж плевральної порожнини по Бюлау); закритої тупої травми верхнього плечового поясу з переломом лівої лопатки зі зміщенням, що викликало необхідність у проведенні оперативного лікування (відкрита репозиція з внутрішньою фіксацією МОС пластиною та шурупами); закритої тупої травми органів малого тазу з розривом сечового міхура, що викликало необхідність у проведенні оперативного лікування (ушивання розриву сечового міхура з подальшим дренуванням); закритої тупої травми лівої нижньої кінцівки з переломом лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням, що викликало необхідність у проведенні оперативного лікування (закритої репозиції з внутрішньою фіксацією), гвинтоподібними переломами великогомілкової та малогомілкової кісток у верхній третині, що викликало необхідність у проведенні оперативного лікування (відкрита репозиція з внутрішньою фіксацією); закритої тупої травми правої нижньої кінцівки з багатоуламковими переломами великогомілкової та малогомілкової кісток у верхній та середній третинах, яка ускладнилась післятравматичним невритом малогомілкового нерва справа.

Закрита тупа травма органів малого тазу з розривом сечового міхура відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент спричинення чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю (згідно п.п. 2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 від 17 січня1995 року).

Закрита тупа травма грудної клітки та її органів з переломами 4-9 ребер зліва, 3-5 ребер справа, забоєм правої легені; закрита тупа травма верхнього плечового поясу з переломом лівої лопатки зі зміщенням; закрита тупа травма лівої нижньої кінцівки з переломом лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням, гвинтоподібними переломами великогомілкової та малогомілкової кісток у верхній третині; закрита тупа травма правої нижньої кінцівки з багатоуламковими переломами великогомілкової та малогомілкової кісток у верхній та середній третинах, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286-1 КК України. Потерпілим ОСОБА_4 пред`явлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 106663,27 грн. та моральної шкоди в сумі 150 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 винуватість в інкримінованому йому діянні визнав повністю. Пояснив, що дійсно вночі 13 липня 2021 року, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, він керував автомобілем Opel Astra, на під`їзді до м. Тисмениці. Попереду нього рухався інший автомобіль. Також на смузі зустрічного руху був автомобіль, тому видимість була обмежена. Внаслідок чого він вчасно не помітив пішохода на дорозі і в результаті здійснив наїзд на нього. Зазначив, що обставини викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності. У вчиненому щиро кається, просив вибачення у потерпілого, відшкодував йому моральну шкоду.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засідання пояснив, що події ДТП пам`ятає погано, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що йшов по дорозі з велосипедом і на нього наїхав автомобіль. Ним були отримані тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він проходив тривале лікування, на що були витрачені значні кошти, тому просив суд задовольнити позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди просив залишити без розгляду, оскільки ОСОБА_7 дійсно відшкодував йому спричинену моральну шкоду. Просив призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_4 не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого і дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд керується вимогами статей 65-67 КК України, роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд приймає до уваги конкретні обставини скоєного, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно вимог ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, сукупність всіх характеризуючих його обставин: обстановку, мотив і спосіб вчинення злочинного діяння; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 який має судимість за аналогічний злочин, розведений, позитивно характеризується за місцем проживання. Обставиною, яка пом`якшує вину обвинуваченого, судом визнається щире каяття, оскільки потерпілий в судовому засідання підтвердив ту обставину, що ОСОБА_7 покаявся, попросив у нього вибачення і відшкодував моральну шкоду. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що ОСОБА_7 необхідно для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі. Крім того, враховуючи, що порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху призвело до спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, суд вважає за необхідне призначити йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28 травня 2020 року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише Законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Окрім того, враховуючи, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 червня 2022 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст.286-1 КК України до 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років, тому остаточне покарання ОСОБА_7 необхідно призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.

Вирішуючи цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_4 суд приходить до висновку про необхідність його задоволення враховуючи таке:

Відповідно до вимог ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкода заподіяна не з його вини.

В результаті винних дій ОСОБА_7 були спричиненні тілесні ушкодження ОСОБА_4 у зв`язку з чим, ним були витрачені кошти на лікування в сумі 106663,27 грн. Так, з виписки КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» встановлено, що ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні з 13 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року з діагнозом: закрита черепно - лицева травма з переломами усіх стінок верхньощелепної пазухи зліва, переломом виличної кістки та її дуги зліва зі зміщеннями; закрита тупа травма грудної клітки та її органів з переломами 4-9 ребер зліва, 3-5 ребер справа, забоєм правої легені, синцями та саднами в ділянці грудної клітки; закрита тупа травма верхнього плечового поясу з переломом лівої лопатки зі зміщенням; закрита тупа травма органів малого тазу з розривом сечового міхура; закрита тупа травма лівої нижньої кінцівки з переломом лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням; закрита тупа травма правої нижньої кінцівки з багатоуламковими переломами (а.с. 46-47). На лікування ОСОБА_4 дійсно були витрачені кошти на лікування, що підтверджується копіями відповідних квитанцій та чеків на придбання ліків (а.с. 48-61), які до теперішнього часу не відшкодовані, тому сума матеріальної шкоди в розмірі 106663,27 грн. підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у випадку винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого документально підтверджені витрати на залучення експерта, тому з обвинуваченого підлягають стягненню відповідні витрати на загальну суду 6387,08 грн. 1158,48 грн.

Питання речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 369, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк шість років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 червня 2022 року, більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на шість років.

Початок строку вiдбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу набрання вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 червня 2022 року законної сили, тобто з 29 липня 2022 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди - 106 663 (сто шість тисяч шістсот шістдесят три) грн. 27 коп.

Арешт автомобіля марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2021 року - скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути власнику.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів, а саме:

-1544,58 грн на проведення судової інженерно- транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/109-21/7742-ІТ від 06 вересня 2021 року;

-2745,95 грн на проведення судової інженерно- транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/109-21/7743-ІТ від 15 вересня 2021 року;

-1321,46 грн на проведення судової інженерно- транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/109-22/6056-ІТ від 13 липня 2022 року;

-775,12 грн на проведення судової інженерно- транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/109-22/7327-ІТ від 05 серпня 2022 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1