ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 689/612/22

Провадження № 11-кп/4820/139/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні №0000719 відомості про яке 10.04.2022 року внесено до ЄРДР стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бердянськ Запорізької області, є громадянином України, одружений, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2009 року за ст.187 ч.4, ст.186 ч.2, ст.187 ч.2, ст. 70, 71 КК України до покарання у виді 8 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнився з місць позбавлення волі 25 січня 2016 року по закінченню строку відбування покарання,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.4 КК України та засуджено до покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 5000 гривень відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення розбою, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин. 10.04.2022 року близько 04.00 години, ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_3 , здійснив напад з метою заволодіння чужим майном, а саме, діючи умисно, усвідомлюючи небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, розуміючи, що в країні діє воєнний стан, перебуваючи при вході в будинок, навпроти потерпілої на відстані витягнутої руки, схопив потерпілу за кисті рук, почав заштовхувати останню в середину будинку, перебуваючи в приміщені кухні, наніс два удари кулаком правої руки в область лівого ока, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_9 втратила рівновагу та впала на корзину із сміттям, вдарившись головою об газову плиту.

В подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілої, зайшовши в одну з кімнат вказаного будинку, заволодів належним потерпілій ОСОБА_9 пилососом марки «GRUNHTLM», моделі «CVCM244BB», чорного кольору, з серійним номером GVCM244BB20090100, вартістю 2132 гривень

Після чого ОСОБА_8 повернувся в приміщення кухні та наніс ще один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілої ОСОБА_9 , що призвело до втрати свідомості останньою.

Внаслідок вказаних протиправних дій, які перебувають у прямому причино-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці правого передпліччя, правої кисті, синця у ділянці правого передпліччя, правої кисті, синця в ділянці лівого променево-запясного суглобу по тильній поверхні, синця в ділянці лівого передпліччя по задній поверхні в нижній третині, 1 синця в лівій виличній ділянці, на лівій нижній повіці, на верхній лівій повіці біля зовнішнього куточка ока, в ділянці верхньої щелепи зліва, 1 синця в носо-губному трикутнику справа, крововиливи на каймі та слизовій оболонці верхньої та нижньої губ справа, забійна рана на слизовій оболонці верхньої губи справа, садна на слизовій оболонці нижньої губи справа, 1 синця в лобній ділянці голови зліва в середній третині, закритий перелом кісток носу, забій м`яких тканин носу, синця в ділянці спинки носу, крововиливу підшкірного та забою м`яких тканин в правій скронево-потиличній ділянці волосяної частини голови, поодиноких синців в ділянці правого стегна в середній третині по задньо-зовнішній поверхні в ділянці правого плеча по зовнішній поверхні в середній третині, в ділянці правого плеча по зовнішній поверхні в нижній третині, синця та садна на тильній поверхні правої кисті в ділянці проксимальної фаланги 3 пальця, садна на тильній поверхні правого променево-запясного суглобу, що в сукупності по своєму характеру відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

ОСОБА_8 визнано винним у нападі з метою заволодіння майном ОСОБА_9 вартістю 2132 гривні із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, будучи особою, яка раніше вчиняла розбій, вчиненим в умовах воєнного стану та засуджено за ст. 187 ч.4 КК України.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив, вирок Ярмолинецького районного суду від 14 жовтня 2022 року скасувати повністю, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачений вказав, що вирок суду вважає незаконним та необґрунтованим.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв його покази та покази його дружини ОСОБА_10 , а взяв до уваги покази потерпілої ОСОБА_9 .

Вказує, що суд не обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисту та не допитав свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яких необхідно було допитати та дослідити оптичний диск з телефонною розмовою з потерпілою ОСОБА_9 , з якої, як і з письмової заяви ОСОБА_9 вбачається, що він не вчиняв щодо неї насилля, а пилосос вона віддала добровільно.

Захисник, в апеляційній скарзі також просить вирок Ярмолинецького районного суду від 14 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Посилається на незаконність та необґрунтованість вироку.

Суд безпідставно відкинув покази обвинуваченого ОСОБА_8 в суді, визнавши правдивими покази ОСОБА_8 під час слідства при проведенні слідчого експерименту, не навівши у вироку докладних мотивів, за якими він визнав їх недостовірними. Аргументи суду, викладені у вироку, за якими він вважав об`єктивними покази ОСОБА_8 під час слідства, де він визнавав свою вину та незаконність своїх дій по заволодінню пилососом потерпілої, захист вважає непереконливими.

Захисник вказує, що суд у порушення вимог ст. 7 ч.1 п.1 , ст. 23 ч.1 КПК України, якими регламентовано безпосереднє дослідження доказів судом у судовому засіданні, які суд має розцінювати як докази у кримінальному провадженні, з власної ініціативи в судовому засіданні 30.06.22 року дослідив протокол допиту підозрюваного, що є порушенням вимог ч.4 ст.95 КПК України.

Наголошує захисник і на тому, що суд безпідставно в обґрунтування вини ОСОБА_8 не зважив на покази потерпілої ОСОБА_9 , яка не могла чітко пояснити походження заяви про відсутність претензій до обвинуваченого і те, що пилосос дала сама. Відомості, викладені в цій заяві потерпілої, всупереч вимогам ст. 94 КПК України не оцінені судом у вироку.

Покази свідка ОСОБА_13 , що є співмешканцем потерпілої, захисник вважає недопустимим доказом, оскільки свідок давав покази, посилаючись на розповідь ОСОБА_9 , отже їх слід визнати свідченнями з чужих слів. На думку захисту, покази цього свідка, покладенні в основу обвинувального вироку, суперечить вимогам ч.5 ст.95 КПК України, за якими особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

На думку захисника, неповнота судового розгляду полягає також в тому, що суд не допитав в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , не дослідив інформацію, що міститься на оптичному диску з телефонною розмовою з потерпілою ОСОБА_9 де вона повідомляє, що бажає отримати винагороду за правдиві свідчення. Вважає, що ці докази захисту, містять відомості, які підлягають встановленню судом і мають бути дослідженні в судовому засіданні.

Вказує, що суд безпідставно відкинув пояснення в суді свідка ОСОБА_10 , яка пояснювала, що у 10.04.22 року між ОСОБА_9 та іі співмешканцем ОСОБА_13 був конфлікт, під час якого ОСОБА_9 могла отримати тілесні ушкодження, потерпіла пропонувала передати їй винагороду в обмін на правдиві свідчення, про те, що ОСОБА_8 її не бив та пилосос в неї не забирав.

Захисник посилається на те, що суд порушив вимоги ст. 7 КПК України, діючи всупереч загальним засадам кримінального судочинства, ст. 17, 22 КПК України в частині презумпції невинуватості особи, судочинство здійснював однобічно на користь обвинувачення, порушуючи принцип змагальності сторін. У підсумку зазначає, що судом не встановлені обставини, що підлягають доведенню у даному кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України та вина ОСОБА_8 всупереч практиці ЄСПЛ «поза розумним сумнівом» вироком суду не доведена.

Позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 , та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні доводи, викладені в апеляційних скаргах захисту, просили вирок суду скасувати, призначити новий судовий розгляд провадження в суді першої інстанції з підстав викладених в апеляції.

Прокурор Павлишин та представник потерпілої ОСОБА_6 проти апеляційної скарги захисту заперечували, вважав вирок суду законним та обґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_9 просила розглянути апеляційні скарги захисту без її участі, у задоволенні апеляційних вимог ОСОБА_8 та його захисника відмовити, вирок суду вважає законним та обґрунтованим, просила вирок суду залишити без зміни.

Вислухавши доповідача, учасників апеляційного перегляду провадження, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних вимог захисту, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають задоволенню, та виходить з наступного.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Вислухавши доповідача, учасників апеляційного перегляду провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисту не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог якщо цим не погіршується становище обвинуваченого

Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання та ін.. Обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Приймаючи рішення за апеляційними доводами захисту про не об`єктивну оцінку судом показів потерпілої ОСОБА_9 , колегія суддів вважає їх неспроможними та виходить з того, що суд, діючи у межах ст. 94 КПК України допитав в судоіому засіданні потерпілу ОСОБА_9 , яка підтвердила обставини вчинення на неї розбійного нападу ОСОБА_8 10.04.22 року за обставин, викладених в обвинуваченні. В суді потерпіла стврджувала, що 10.04.22 року орієнтовно о 4 годині ОСОБА_8 прийшов до неї додому, штовхнув двері, зайшов, взяв її за руки та кинув на пральну машинку. Далі, в кухні, двічі вдарив її в область лівого ока, вона відлетіла та впала у корзину зі сміттям, головою вдарилася об газову плиту. ОСОБА_8 зайшов у кімнату та забрав пилосос. Вона просила залишити пилосос та стала погрожувати йому, у відповідь він вдарив її рукою в обличчя. З носа пішла кров. Після чого вона втратила свідомість. Через деякий час прийшов її чоловік ОСОБА_13 , якому вона усе розповіла.

Такі обставини вчинення злочину підтверджується і протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 10 квітня 2022 року з відеозаписом. Потерпіла ОСОБА_9 уточнила на місці обставини події, пояснила та показала де саме і як штовхав та бив її ОСОБА_8 , звідки викрав пилосос. Її пояснення під час слідчого експерименту узгоджуються з показами суді, є тотожними, послідовними (а.с. 46-49 т.1). На думку колегії суддів, суд надав поясненням потерпілої ОСОБА_9 належну правову оцінку, визнавши їх належними та допустимими доказами.

Колегією суддів також встановлено що розцінюючи докази, суд у вироку також навів мотиви, з яких він відкинув заяву потерпілої від 13.05.2022 р. про те, що ОСОБА_8 не вчиняв насильства відносно неї, а пилосос вона надала йому у користування добровільно. (т.1 а.с. 62). У судовому засіданні ОСОБА_9 спростувала обставини, викладені в цій заяві та повідомила суд, що цю заяву вона написала та передала ОСОБА_10 внаслідок тиску на неї, тому колегія суддів не погоджується з твердженнями захисту про відсутність мотивів, за яких суд відкинув відомості, викладені в заяві потерпілої від 13.05.22 року.

Виходячи з положень ст. 85 ч.4,5 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. Особа дає покази щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків передбачених КПК України. Згідно з положеннями ст. 97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Виходячи з показів свідка ОСОБА_13 , співмешканця потерпілої ОСОБА_9 , він у судовому засіданні повідомив суд як про обставини, які стали йому відомі зі слів ОСОБА_9 , коли він повернувся додому 10.04.22 року, про напад на неї ОСОБА_8 , так і обставини, які стали відомі йому особисто, стан в якому перебувала потерпіла, наявність у неї тілесних ушкоджень, його дії, коли він дізнався про ці обставини, пішов до ОСОБА_8 з вимогами повернути майно, а потім викликав поліцію. Отже, на думку колегії суддів, пояснення свідка ОСОБА_13 в суді не можна вважати показами з чужих слів і порушень ст. 85 ч.4,5 КПК України при допиті цього свідка судом, колегією суддів за апеляційними доводами захисту, не встановлено.

У цій частині апеляційних вимог захисту, колегія суддів виходить також з того, що потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_13 , під час судового розгляду були повідомлені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів і у суду нема сумнівів щодо правдивості та об`єктивності показів потерпілої та свідка. Не містить таких обґрунтованих доводів, які б давали підстави для сумнівів у їх показах, і апеляційні скарги захисту.

Апеляційні твердження захисту про те, що суд досліджував у судовому засіданні покази підозрюваного ОСОБА_8 , надані під час досудового розслідування, колегія суддів відкидає, оскільки у вироку ці покази не викладені у якості доказів, які розцінювалися судом у межах положень ст. 94 КПК України.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисту про неповноту судового розгляду, про ігнорування судом доказів захисту від висунутого обвинувачення, зокрема про відмову суду у допиті свідків ОСОБА_11 та та ОСОБА_12 дослідженні оптичного диску з записом телефонних розмов з потерпілою ОСОБА_9 колегія суддів виходить з наступного.

За положеннями ст. 290 ч.1, 9,11 та 12 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Правове застосування положень та принципів ст. 290 КПК України міститься в позиції Верховного Суду, викладеній постанові від 05 червня 2019 року по справі 734/1810/15-к в якій Верховний Суд констатує, що відповідно за самим змістом ст. 290 КПК України презюмується, що відкриття має бути здійснено до початку судового розгляду, оскільки сторони мають право на час бути готовими до проведення змагального процесу мати заперечення на доводи сторони обвинувачення та навпаки.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що під час досудового розслідування свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не допитувалися, на час закінчення досудового розслідування сторона захисту не зверталася до сторони обвинувачення про надання доступу до матеріалів захисту. Під час судового розгляду, виходячи з журналів фіксування судового засідання від 10.05.22 року та 09.06.22 року (а/с 30, 55 т.2) та технічного заспису фіксування судового засідання, сторона захисту не заявляла відповідних клопотань про відкриття додаткових матеріалів стороні обвинувачення. Зважаючи на наведені обставини, на думку колегії суддів, суд обгрунтовано відмовив захисту у допиті свідків ОСОБА_14 та дослідженні оптичного диску з записом телефонних розмов з потерпілою ОСОБА_9 .

На думку колегії суддів, суд об`єктивно відкинув покази обвинуваченого ОСОБА_8 , надані в суді, розцінивши їх як позицію захисту від висунутого обвинувачення в особливо тяжкому злочині, оскільки його покази суперечать іншим дослідженим під час судового розгляду доказам, показам ОСОБА_8 , під час проведення слідчого експерименту, показам потерпілої ОСОБА_9 , в тому числі і при проведенні слідчого експерименту з потерпілою під час досудового розслідування, а також покази свідка ОСОБА_10 , яка на слідстві та в суді висувала різні версії обставин справи, є дружиною обвинуваченого та об`єктивно зацікавлена в результатах розгляду кримінального провадження на користь обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_15 в межах висунутого обвинувачення згідно положень ст. 337 КПК України на підставі доказів, наданих в порядку КПК України, дослідив їх у судовому засіданні безпосередньо з додержанням загальних засад кримінального судочинства передбачених ст. 7,23 КПК України, додержуючись принципу змагальності сторін кримінального провадження та ухвалив законний та обґрунтований вирок щодо ОСОБА_8 , навівши у ньому докладні мотиви прийнятого рішення. Порушення судом принципу презумпції невинуватості ОСОБА_8 , колегією суддів також не встановлено.

Приймаючи рішення за апеляційними доводами захисту про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів, виходить також з положень ст.2, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.06 року, якими передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ. Пріоритетність та загальна значущість норм Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та практики ЄСПЛ закріплена і в принципі законності, визначеному в ст. 9 КПК України в редакції 2012 року, за якою положення відповідного міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України є обов`язковими, кримінально - процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. Правова концепція доведення вини особи «поза розумним сумнівом» сформульована та обґрунтована у рішеннях ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини», «Кобець проти України» від 14.02.08 року, «Козинець проти України» від 06.12.17 року та ін.. За цією концепцією сукупність зібраних слідством та безпосередньо досліджених судом доказів з додержанням критеріїв їх належності, допустимості, достатності, виваженості та зваємозв`язку між собою з урахуванням особливостей національного кримінального та кримінально-процесуального закону повинна відповідати загальним принципам права особи на справедливий суд, закріпленим в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сам процес та результат доведення вини особи має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Колегія суддів констатує, що докази, зібрані слідством та надані суду у даному кримінальному провадженні не викликають сумнівів з приводу їх належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку з іншими, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню.

У підсумку апеляційного перегляду провадження, колегія суддів вважає, що під час досудового слідства було зібрано та судом під час судового розгляду досліджено достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 «поза розумним сумнівом» у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном (розбої), поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій, в умовах військового стану. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 187 ч.4 КК України.

Будь-яких правових підстав для скасування вироку суду з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , передбачених ст. 412,415 КПК України апеляційні скарги захисту не містять, інших підстав для зміни або скасування вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2022 року ухвалений щодо ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена протягом трьох місяців безпосередньо до Верховного Суду, а особою, що тримається під вартою протягом цього строку з дня отримання копії ухвали суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3