Кримінальне провадження №629/534/23
Номер провадження 1-кп/629/56/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження №0000072 від 16.01.2023, яке надійшло з Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, громадянина України, з повною вищою освітою, розлученого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді водія взводу технічної розвідки ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.402 ч.4 КК України, -

встановив:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 №47 солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду майстра 1 відділення розбирально-складальних робот 1 ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювання батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05-30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Відповідно до вимог ст.17,65 Конституції України, ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст.29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст.30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст.31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст.32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу; полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст.37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст.6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п.12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачі м, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_4 , під час проходження військової служби на посаді водія взводу технічної розвідки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 14.11.2022 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 14.11.2022 близько 17-50 год. командиром ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлюваного батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_7 вишикувано особовий склад роти, в тому числі солдата ОСОБА_4 , по АДРЕСА_2 , з метою доведення бойового розпорядження №7593/60 від 14.11.2022.

Під час шикування капітаном ОСОБА_7 в усному порядку доведено бойове розпорядження №7593/60 від 14.11.2022 до підлеглого солдата ОСОБА_4 щодо його відрядження для посилення переднього краю 2 МБ.

Солдат ОСОБА_4 , будучи невдоволеним наказом щодо його відрядження для посилення переднього краю НОМЕР_3 , а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та відмовився висуватись на позиції для посилення переднього краю НОМЕР_3 , чим підірвав боєготовність та боєздатність ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно - відновлюваного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Після чого, особовий склад ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлюваного батальйону військової частини НОМЕР_1 направився для виконання бойового розпорядження командира ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлюваного батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 №7593/60 від 14.11.2022 щодо відрядження для посилення переднього краю НОМЕР_3 , а солдата ОСОБА_4 , роззброєно та направлено в інший пункт тимчасової дислокації.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, а саме, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Між обвинуваченим і прокурором 25.01.2023 укладено угоду про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ст.472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор і обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.402 КК України та призначення ОСОБА_6 основного покарання встановленої санкцією статті, у виді позбавлення волі.

З урахуванням ст.69 КК України, сторони погодили призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі у виді позбавлення волі на строк 2 роки, при цьому, сторони погоджуються на підставі ст.62 КК України замінити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 років тримання в дисциплінарному батальйоні та з урахуванням вищевказаного призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди, встановлені ст.473 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з положеннями ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, яким завдано шкоди лише державним та суспільним інтересам, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст.472 КПК України та закону.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, має вищу освіту, розлучений, військовослужбовець, за місцем служби характеризується позитивно, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винуватим, згідно із ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, потерпілих від злочину немає.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч.4 ст.402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, за якою належить призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання, із застосуванням ст.62,69 КК України, у виді 2 (двох) років тримання у дисциплінарному батальйоні.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Строк відбування ОСОБА_4 призначеного покарання рахувати з дня його взяття під варту 24.01.2023.

До набрання вироком законної сили обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання його під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» - залишити без змін.

Цивільний позов, судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.373,374,475,615 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25.01.2023, укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.402 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання, зі застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.62 КК України, замінити покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки покаранням у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком 2 (два) роки та остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строком 2 (два) роки.

До вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_4 залишити раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з 24.01.2023.

Зарахувати ОСОБА_4 в рахунок відбуття покарання строк тримання під вартою відповідно до ст.72 КК України з 24.01.2023.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_8