Провадження № 11-кп/4808/43/23
Категорія ст. 82 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2022 року про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх доводів засуджений посилається на те, що на даний час загальний строк його відбування покарання у місцях позбавлення волі становить 15 років та 8 місяців. Апелянт зазначає, що відсутність реального механізму звільнення особи, засудженої до довічного позбавлення волі не відповідає міжнародним стандартам та практиці Європейського суду з прав людини, що було констатовано, зокрема, у справі «Пєтухов проти України № 2» (справа № 41216/13) та багатьох інших. Звертає увагу на обов`язковість застосування норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд першої інстанції мотивував таке рішення тим, що ОСОБА_6 засуджений вироком Волноваського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2013 року за п.1,6,9,13 ч.2 ст.115, ч.4 187 , ч.2 ст. 194 КК України з урахуванням ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Вироком Апеляційного суду Донецької області від17.03.2014 року вирок Волноваського районного суду Донецької області від 23 жовтня 2013 року відносно ОСОБА_6 у частині призначеного покарання скасовано. ОСОБА_6 визнано винуватим за ст. за ч.4 ст.187 КК України і призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ч.2 ст. 194 КК України до 7 років позбавлення волі, за п.п.1,6,9,13 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_6 звертався у встановленому порядку до Президента України з заявою про помилування та (у разі звернення) про результати розгляду такої заяви, подана засудженим заява не містить. Судом першої інстанції судом було ретельно перевірено характеризуючі дані про особу ОСОБА_6 під час відбування покарання, шляхом дослідження матеріалів особової справи та долучених до матеріалів справи письмових доказів, які свідчать, що ОСОБА_6 характеризується задовільно, має шість стягнень, накладених за порушення порядку відбування покарання та вказані стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень ОСОБА_6 не має, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду матеріалами особової справи. Суд вважав, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_6 немає.

Під час апеляційного провадження:

- засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу;

- прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, учасників судового провадження, перевіривши надані суду матеріали, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 23 жовтня 2013 року вироком Волноваського районного суду Донецької області до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Відповідно до ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі це один із видів покарання, який застосовується за вчинення особливо тяжких злочинів та у випадках, спеціально передбачених законом. Застосування зазначеного покарання не суперечить а ні Конституції України, а ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

За вимогами ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

У відповідності до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.

Метою і виправданням вироку із застосуванням такого покарання, як було зазначено в параграфі 58 Мінімальних стандартних правил ООН, є захист суспільства і попередження скоєння в майбутньому жорстоких злочинів. Цієї мети можливо досягти у випадку, коли правопорушник готовий і здатен підкорятись законодавству. Тому відбування зазначеного виду покарання направлено на реабілітацію засудженого, та ніяк не може розцінюватись як катування чи нелюдське ставлення до нього.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст. 82 КК України не передбачена.

Разом з тим, зміни до нормативно-правових актів, які б визначали порядок та умови заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на момент постановлення ухвали суду першої інстанції, не внесені.

Суд першої інстанції зазначив, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на даний час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.

Оскільки, на момент прийняття судового рішення відповідні зміни в Закон внесені не були, тому суд прийняв правильне рішення.

Натомість, рішенням Конституційного Суду України №6-р(II)/2021 від 16вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень ст. 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Частину другу статті 31 КПК України доповнено абзацом третім такого змісту: "Клопотання (подання) про вирішення питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк розглядається колегіально судом у складі трьох суддів".

На думку колегії суддів, законодавча конструкція вказаних норм кримінального закону та кримінального процесуального закону була суттєво змінена.

Відповідно до ч. 1ст. 5КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, щораніше чинний закон перестає застосовуватись у кримінальному провадженні після набрання чинності новим законом, незалежно від того, коли було розпочате судове провадження.

Колегія суддів бере до уваги наступне, що Конституційний Суд України в Рішенні від 16 вересня 2021 року №6-р(II)/2021 зазначив, що як свідчить практика Європейського суду з прав людини, неодмінною є вимога перегляду покарання на довічне ув`язнення, що застосовується як інструмент захисту людської гідності з огляду на зв`язок між надією на звільнення та людською гідністю. У контексті європейського правопорядку в ділянці людських прав «саме поняття звільнення поєднане з тією ідеєю, що людська гідність має стосунок до ресоціалізації довічно ув`язненої особи. Із цього випливає: звільнення означає, що довічно ув`язненим належить мати перспективу повернення в суспільство, якщо їх було ресоціалізовано та їх уже більше не вважають загрозою суспільству, і таке повернення відбувається тоді, коли вони все ще здатні бути активними членами суспільства» [Dirk van Zyl Smith and Catherine Appleton. Life Imprisonment: A Global Human Rights Analysis. Cambridge (Massachusetts): Harvard University Press, 2019. P. 236].

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що подану апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду скасувати і призначити на новий розгляд у суді першої інстанції в колегіальному складі.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, ст. 82 КК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2022 року про відмову в задоволенні подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо ОСОБА_6 ,скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4