УХВАЛА

20 березня 2023 року

м. Київ

справа № 754/8327/16

провадження № 51-5136ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року щодо нього,

встановив:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року

ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 разом з особою, відносно якої розгляд апеляційних скарг виділено в окреме провадження, за попередньою змовою між собою, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_5 , поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), із проникненням у житло, за таких обставин.

13 лютого 2016 року близько о 19:30 ОСОБА_4 з особою, відносно якої розгляд апеляційних скарг виділено в окреме провадження, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_5 , поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого, з проникненням у житло, перебували на п`ятому поверсі будинку

АДРЕСА_1 , де чекали на потерпілого. Коли ОСОБА_5 вийшов із ліфтової кабіни, підійшли до нього та з метою подолання його волі до опору, особа, відносно якої розгляд апеляційних скарг виділено в окреме провадження, завдав останньому удару кулаком у ділянку грудної клітки, заподіявши легкі тілесні ушкодження. Після цього вони проти волі ОСОБА_5 проникли до його квартири.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 і особа, відносно якої розгляд апеляційних скарг виділено в окреме провадження, почали вимагати

у ОСОБА_5 гроші та речі, які становлять матеріальну цінність, при цьому особа відносно якої розгляд апеляційних скарг виділено в окреме провадження, руками завдав не менше двох ударів у голову потерпілому, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_4 , діючи за попередньою домовленістю, став погрожувати застосуванням насильства, небезпечного для життя потерпілого, а саме погрожував не встановленим досудовим слідством предметом, схожим на пістолет, приставивши його до голови потерпілого.

Подолавши таким чином волю ОСОБА_5 до опору, ОСОБА_4 і особа, відносно якої розгляд апеляційних скарг виділено в окреме провадження, заволоділи грошима потерпілого в розмірі 3500 грн та 1000 дол США, що згідно з курсом НБУ станом на 13 лютого 2016 року становили 26 083,67 грн, мобільним телефоном «Lenovo А319» та мобільним телефоном «Bravis NOVA» із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайфселл», яка для потерпілого матеріальної цінності не має, загальною вартістю 2800 грн, мобільним телефоном «Nokia», який для потерпілого матеріальної цінності не має, DVD Player Samsung, вартістю 500 грн., а всього на загальну суму 32 883, 67 грн, після чого з місця вчинення злочину втекли, а викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Київський апеляційний суд ухвалою від 06 лютого 2023 року вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_4 залишив без змін.

Апеляційний суд в порядку ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26 листопада 2015 року), зарахував ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Крім цього, апеляційний суд ухвалою від 06 лютого 2023 року виділив в окреме провадження матеріали в частині оскарження стороною захисту та представником публічного обвинувачення вироку місцевого суду стосовно іншої особи і зупинив апеляційне провадження до звільнення останнього з військової служби.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів указує, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими, невмотивованими, а його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, не доведено. Стверджує, що суди безпідставно не врахували показання свідків сторони захисту. Висновки судів ґрунтуються на недопустимих та суперечливих доказах, зокрема, на неправдивих показаннях потерпілого ОСОБА_6 . Вважає, що в порушення процесуального закону, суди дали неналежну оцінку обставинам справи, докази оцінили з порушенням КПК. Також ОСОБА_4 стверджує, що фактичні дані протоколу слідчого експерименту від 27 травня 2016 року та висновку експерта №1154/е від 22 червня 2016 року є неналежними та недопустимими доказами. На переконання скаржника суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи його апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши викладені в касаційній скарзі засудженого доводи та копії оскаржуваних рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.

Доводи засудженого щодо незгоди з даною судами оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії подій стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Під час розгляду касаційних скарг суд касаційної інстанції керується фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3

ст. 187 КК зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, що належать до предмета доказування, які підтвердженона ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, оціненими відповідно до правил ст. 94 цього Кодексу. Ці докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку. Обвинувачення засудженому сформульовано на підставі фактичних обставин кримінального правопорушення, установлених судом згідно з вимогами ст. 91 КПК. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК і є обґрунтованим.

Так незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї винуватості у пред`явленому обвинуваченні, вона встановлена на підставі показань потерпілого ОСОБА_7 , який повідомив суду, що дійсно 13 лютого 2016 року в салоні краси «Муза» у нього виник конфлікт з працівницями. Близько 19:30 піднявшись на п`ятий поверх будинку, де він проживає у нього задзвонив телефон і до нього підійшли, як пізніше з`ясувалось, ОСОБА_4 і особа, відносно якої розгляд апеляційних скарг виділено в окреме провадження, тапочали наносити удари в область грудей, забрали у нього ключі від квартири, відчинили її, та завели в середину. Перебуваючи в квартирі, нанесли йому декілька ударів по голові та різним частинам тіла. В цей час особа, відносно якої розгляд апеляційних скарг виділено в окреме провадження, перебував з ним, а ОСОБА_4 збирав речі його колишньої дівчини ОСОБА_8 та інші речі. Далі ОСОБА_4 приставив до його голови предмет схожий на пістолет та погрожуючи сказав, щоб він лежав і нікуди не йшов. Коли вони вийшли із квартири, він виявив відсутність грошових коштів та речей.

Свідок ОСОБА_9 , який є сусідом потерпілого, підтвердив, що 13 лютого 2016 року до нього зайшов ОСОБА_5 з проханням викликати поліцію, оскільки на нього був вчинений розбійний напад із застосуванням пістолету.

Ці показання є послідовними і повністю узгоджуються з іншими доказами, зокрема заявою потерпілого від 13 лютого 2016 року про вчинений щодо нього розбійний напад; протоколом огляду місця події від 13 лютого 2016 року, під час якого було виявлено пошкодження дверей шафи та порушення обстановки в квартирі; фактичними даними, які містяться у висновку експерта № 1729/д від 29 березня 2016 року, відповідно до якого у квартирі ОСОБА_10 виявлено відбиток середнього пальця правої руки ОСОБА_4 ; фактичними даними, що містяться у висновках судово-медичних експертиз № 448 від 17 лютого 2016 року та №1154/е від 22 травня 2016 року, згідно яких у ОСОБА_10 виявлено численні тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень та за часом могли утворитися 13 лютого 2016 року і відповідно за обставин викладених в протоколі слідчого експерименту; фактичними даними, які містяться у протоколі слідчого експерименту від 27 травня 2016 року, під час якого потерпілий детально відтворив обставини розбійного нападу на нього; фактичними даними, які містяться у висновку експерта № 308/т від 06 червня 2016 року, згідно якого вартість викраденого мобільного телефону становить 2800 грн.

Отже, зіставивши докази у їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання потерпілого, свідків, як і фактичні дані, що містяться у протоколах слідчих дій та в експертних висновках, беззаперечно підтверджують винуватість засудженого, а тому правомірно поклав їх в основу вироку. Ці докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, місцевий суд визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням у житло.

Суд апеляційної інстанції у межах своїх повноважень з дотриманням вимог

ст. 404 КПК розглянув апеляційні скарги засудженого та захисника на вирок районного суду, дав в ухвалі на виконання положень ст. 419 цього Кодексу вмотивовані відповіді на доводи, наведені в скарзі, урахував усі обставини, які за законом мають правове значення, при цьому не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу й дати правильну юридичну оцінку злочинним діям засудженого, та прийняв обґрунтоване рішення про залишення вироку місцевого суду без змін, зазначивши підстави ухвалення такого рішення.

Зокрема, обґрунтовуючи свої висновки апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши за клопотанням учасників повторно докази, допитавши повторно свідків, у тому числі і сторони захисту, суд апеляційної інстанції встановив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК підтверджується належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд, який перевіряючи версію подій ОСОБА_4 щодо його непричетності до вчинення розбійного нападу, обґрунтовано вказав, що вона є способом захисту від пред`явленого обвинувачення.

Так, суди на спростування версії засудженого ОСОБА_4 , послались на показання потерпілого ОСОБА_5 , який неодноразово вказував, що під час заволодіння його майном, відчував, що ОСОБА_4 приставив йому до скроні предмет схожий на дуло пістолета і погрожував ним, самого пістолета він не бачив, однак, сприймав цей предмет як такий, що являє собою небезпеку для життя та здоров`я. Показання потерпілого щодо обставин вчинення розбійного нападу з боку ОСОБА_4 судами визнані правдивими, послідовними, логічними, які повністю узгоджуються з наданими та дослідженими в судовому засіданні доказами, при цьому будь-яких даних, які б свідчили, що ОСОБА_5 обмовляє ОСОБА_4 матеріали кримінального провадження не містять.

Крім цього суди обґрунтовано зауважили, що засуджені тривалий період очікували потерпілого поряд з його квартирою, а після його появи, використовуючи наявність надуманих перед ними фінансових зобов`язань потерпілого, стали наносити удари по різним частинам тіла, відібрали ключі від квартири, і без згоди ОСОБА_5 відчинили вхідні двері та проникли до неї, заволоділи речами, які належать потерпілому. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_4 , проникаючи до квартири, усвідомлював незаконність своїх дій, передбачав можливе настання суспільно-небезпечних наслідків таких дій, а також бажав їх настання.

Доводи касаційної скарги засудженого про те, що протокол огляду місця події від 13 лютого 2016 року квартири потерпілого, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки такий огляд проведено без ухвали слідчого судді про обшук, були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, які дійшли висновку, що вони є безпідставними, виходячи з того, що огляд квартири потерпілого проводився з добровільної згоди володільця ОСОБА_5 , який викликав поліцію за фактом розбійного нападу на нього у вказаній квартирі. Крім цього дані зафіксовані у протоколі огляду, ніким не оспорюються, жодних даних, які б свідчили, що вони були отримані з істотним порушенням прав та свобод людини або вказують на їх недостовірність та не можливість використання, як доказу під час судового слідства не встановлено.

Також доводи засудженого про те, що протокол слідчого експерименту від 27 травня 2016 року за участю потерпілого ОСОБА_5 є недопустимим доказом є необґрунтованими. Так судами попередніх інстанцій встановлено, що вказана слідча дія проведена відповідності до вимог ст. 240 КПК. Під час її проведення потерпілий у присутності понятих описав хронологію подій 13 лютого 2016 року та обставини розбійного нападу, вчиненого на нього. Також потерпілий підтвердив ці обставини в судовому засіданні суду першої інстанції, та чітко вказав на осіб, які проникли до його квартири та погрожували предметом, схожим на пістолет і заволоділи його речами та грошовими коштами.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суд не взяв до уваги показання свідків сторони захисту ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Так, суд апеляційної інстанції допитав вказаних свідків і встановив, що їх показання лише підтверджують факт виникнення конфлікту у салоні краси « Муза » 13 лютого

2016 року, а тому обґрунтовано їх не взяв до уваги, оскільки вони не були очевидцями розбійного нападу на потерпілого.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що сукупністю наявних та досліджених доказів, доведено, що ОСОБА_4 та особа, відносно якої розгляд апеляційних скарг виділено в окреме провадження, нанесли потерпілому легкі тілесні ушкодження, незаконно, поза волею потерпілого, проникли у його квартиру, заволоділи майном потерпілого, вартість якого перевищує заподіяну потерпілим салону краси « Муза » шкоду, яка не була встановлена на час вчинення злочину, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, яка полягало у тому, що саме ОСОБА_4 приставив до скроні ОСОБА_5 предмет, який був сприйнятий, як пістолет, з реальним сприйняттям потерпілим загрози для свого життя та здоров`я, а дії ОСОБА_4 та особи, відносно якої розгляд апеляційних скарг виділено в окреме провадження, були спрямовані на утримання майна потерпілого та свідчать про те, що ОСОБА_4 такими діями умисно вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, а тому, його дії вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК.

З обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, слідує, що характер, послідовність дій та поведінка ОСОБА_4 під час вчинення злочину переконливо вказують про наявність у його діях ознак саме розбою за кваліфікуючими ознаками, які визначені судовими рішеннями.

Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які є належно умотивованими й обґрунтованими і відповідають вимогам статей 94, 370, 374, 419 КПК.

Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Беручи до уваги вищенаведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 03 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року щодо нього.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3