Провадження № 1-кп/369/1375/23
В И Р О К

іменем України

15.02.23 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003164 від 14 жовтня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білогородка Бучанського (Києво-Святошинського) району Київської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працює, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до якого неодноразово внесено зміни та продовжено строк дії воєнного стану, останній раз затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год. 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

13 жовтня 2022 року близько 08:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , який належить потерпілій ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, зайшов до веранди та взяв ключі, які знаходились у нагрудному кармані куртки, маючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні мастики та бажаючи їх настання, відчинивши двері, зайшов до будинку, з якого викрав належні потерпілій ОСОБА_5 золоті сережки, загальною вагою 4,77 г, вартість яких відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи 6439,64 грн (шість тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень 64 копійок), у подальшому, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на вищевказану суму.

Вказаним діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою винуватість у вчиненому визнав повністю та додав, що за вказаних в обвинувальному акті обставин дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення та пояснив, що прийшов до будинку своєї колишньої дружини в якому він не проживав та доступу не мав, знаючи, де залишають ключі господарі, проник до веранди будинку та за допомогою ключів, відчинивши двері, з кімнати колишньої тещі, а саме з ящику, з документами у комоді, викрав сережки та гроші. Гроші були повернуті, а сережки він здав до ломбарду. При цьому, зазначив, що розумів те, що наразі діє воєнний стан в країні, викрадене майно є для нього чужим. Зазначив, що про вчинене дуже жалкує, щиро розкаюється, завіряв суд, що подібного більше не вчинятиме. Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах та під час проголошення останнього слова щиро розкаявся, просив суд суворо не карати.

Прокурор в судових дебатах просив визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнити від відбування покарання з іспитовим строком з випробуванням тривалістю 2 роки на підставі ст. 75 КК України, вирішити питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_5 не з`явилась в підготовче судове засідання, повідомлена в установленому законом порядку про дату, місце та час його проведення, при цьому подала заяву про його проведення за її відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Беручи до уваги що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, враховуючи заяву потерпілої про проведення судового розгляду за її відсутності, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд зауважує, що в ході судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 під час крадіжки заволодів також іншим майном потерпілої, а саме грошовими коштами, які в подальшому було повернуто останній, разом з тим, оскільки обвинувачення ОСОБА_4 в цій частині органами досудового розслідування не пред`являлось, суд позбавлений можливості його збільшити, тому судовий розгляд відповідно до вимог ст. 337 КПК України проведено в межах висунутого обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, не працює, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, в силу ст. 89 КК України вважається таким, що судимості не має.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та вчинення кримінального правопорушення вперше, оскільки з огляду на положення ст. 89 КК України обвинувачений вважається таким, що судимості не має.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд зауважує, що під час судового розгляду встановлено, що кримінальне правопорушення вчинено щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних стосунках, а саме тещі обвинуваченого потерпілої ОСОБА_5 . Разом з тим, суд не визнає цю обставину, як обтяжуючу з огляду на положення п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, оскільки наведене у вину обвинуваченого не ставилось та від вказаного обвинувачення останній не захищався під час судового розгляду, відповідно суд позбавлений можливості збільшити обсяг обвинувачення та погіршити становище обвинуваченого.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, що дорівнює її мінімальному розміру.

Разом з тим, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст. 75 КК України звільняє останнього від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі із подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 369, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Речові докази: - диск DVD-R 16х 4,7 GB/120 min, помаранчевого кольору, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження; - золоті сережки 583 проби вагою 4,77 г, які знаходяться на відповідальному зберіганні потерпілої ОСОБА_5 , залишити в розпорядженні законного власника.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_4 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1