Справа № 301/48/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/426/22 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 18.07.2022.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_7 та продовжено строк тримання під вартою до 18.09.2022, включно без визначення розміру застави, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що кримінальне провадження, внесене 06.12.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000406 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, знаходиться в провадженні Хустського районного суду Закарпатської області.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та розглядаючи питання доцільності збереження раніше обраного запобіжного заходу, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. При цьому, ризики, які служили підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати, зокрема те, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним у інкримінованому йому кримінального правопорушення, може ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще не допитані, з метою зміни ними показань на свою користь, продовжувати протиправну діяльність, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому судом взято до уваги дані про особу ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який він скоїв під час іспитового строку, встановленого вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.06.2019, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у

-2-

виді позбавлення волі на строк п`ять років, із застосуванням ст. 75, 76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. На підставі вищевикладеного, з огляду на обставини, за яких скоєно кримінально-карні дії, характер цих дій, суд дійшов висновку про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, як необґрунтовану, незаконну та невмотивовану. Судом першої інстанції не взято до уваги твердження сторони захисту про відсутність у клопотанні обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не враховано той факт, що проведення судового засідання в режимі відеоконференції можливе лише тоді, коли таке бажання заявив обвинувачений, однак обвинувачений ОСОБА_6 бажав брати участь безпосередньо в судовому засіданні, але колегія суддів першої інстанції умисно не звернула увагу на таке твердження обвинуваченого та всупереч вимогам закону розглянула клопотання прокурора у режимі відеоконференції, що свідчить про упередженість суду. Сторона обвинувачення не довела, що при обранні ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не буде забезпечена його належна поведінка. У клопотанні, відсутні докази того, що ОСОБА_6 ухилятиметься від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Суд першої інстанції не врахував те, що родина обвинуваченого наразі перебуває у Донецькій області, відтак імовірно їй загрожує небезпека, при цьому, в обвинуваченого є дружина та місце проживання. Жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор у клопотанні, не існує, тому вважає за доцільне скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою змінити щодо обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор, обвинувачений та адвокат належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги чи даних про поважність причин неявки від вищевказаних процесуальних осіб не надходило, а також те, що прокурор, обвинувачений ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_5 не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої

-3-

підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального

-4-

правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а відтак згідно ст. 12 КК України, інкримінований обвинуваченому злочин є особливо тяжким, дані про особу обвинуваченого раніше неодноразово судимий, непрацює, обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку, відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій, у тому числі й допит учасників судового розгляду, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які покликається прокурор, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наведені вище обставини, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілих чи свідків, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги про те, що жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор у клопотанні не існує і сторона обвинувачення не довела, що ОСОБА_6 при обранні більш м`якого запобіжного заходу не буде забезпечена належна поведінка колегія суддів вважає недоцільними і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що у клопотанні відсутні докази того, що ОСОБА_6 ухилятиметься від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що родина обвинуваченого ОСОБА_6 наразі перебуває у Донецькій області, відтак імовірно їй загрожує небезпека, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, так як не підтверджені будь-якими доказами, і в свою чергу жодним чином не впливають на висновки суду про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Як такі, що не підтверджені будь-якими доказами та являються голослівними, а також не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а отже й на висновки про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про відсутність у клопотанні прокурора

-5-

обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення. При оцінці доводів апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу й на те, що на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, і вважає, що в матеріалах контрольного провадження наявні докази, які на даному етапі судового розгляду кримінального провадження свідчать про можливу причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінально-караного діяння, а також про наявність передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, запобіганню яким більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є обґрунтованими та правильними. Саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах контрольного провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у ОСОБА_6 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Посилання захисника ОСОБА_5 на відсутність будь-яких доказів існування обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, не може бути оцінена апеляційним судом, оскільки оцінку таким обставинам суд надає в нарадчій кімнаті під час постановлення вироку, за результатами повного дослідження всіх доказів, а судовий розгляд кримінального провадження триває.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на даній стадії, зокрема при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не перевіряється.

Апеляційний суд вважає, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Доводи сторони захисту про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, відхиляються, оскільки оцінивши в сукупності тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, загрозу призначення суворого покарання, характер вчинених дій, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку, що запобіжний захід відносно останнього, передбачений ст. 181 КПК України у виді домашнього арешту в певний час доби, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого

-6-

під час судового провадження для здійснення процесуальних дій для завершення судового провадження. Крім того, доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися та йому можливо обрати запобіжний захід - домашній арешт, ні обвинуваченим ОСОБА_6 , ні стороною захисту не надано.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема й домашній арешт. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що адвокат ОСОБА_5 не послався на місце проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , за яким йому може бути визначено запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Тому, доводи апеляційної скарги, у тому числі й про те, що в обвинуваченого є дружина та місце проживання, колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування щодо ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи потерпілих, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції враховує, що судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого триває, питання про доведеність вини ОСОБА_6 судом першої інстанції не вирішено, що останній обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, будь-яких даних про зменшення чи відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та об`єктивних даних, які б вказували на неможливість утримання обвинуваченого під вартою не встановлено, що за станом здоров`я ОСОБА_6 може триматися під вартою, а тому зважаючи на обставини кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою є доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час проведення судового провадження та запобігання ризикам при здійсненні процесуальних дій для завершення судового провадження.

Разом з тим, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, під час іспитового строку.

-7-

Крім того, апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що строк тримання ОСОБА_6 під вартою не виходить за межі, визначені кримінальним процесуальним законом, та з огляду на наведене вище тривалість строку тримання ОСОБА_6 під вартою відповідає критерію розумності.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити стороні захисту, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою може бути перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК України, а обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 не позбавлені можливості надати суду першої інстанції документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання його під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, а доводи викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і такі відхиляються.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 18.07.2022 щодо ОСОБА_8 ,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді