Єдиний унікальний номер судової справи 201/8909/20
Номер провадження 1-кп/201/260/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах кримінального провадження, відомості про яке 14 березня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Донецької області, м. Єнакієво, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 14 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3, 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_5 подано письмові клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах вказаного кримінального провадження, строком на 60 діб.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, або у вигляді довічного позбавлення волі, а тому продовжують існувати враховані при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_7 може переховуватись від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованого злочину, а також може незаконно впливати на свідків, які не допитані в суді, з метою їх відмови від надання свідчень або зміни свідчень останніми.

При цьому, прокурор ОСОБА_5 у клопотанні зазначив, що наведені ризики, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_7 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Просив продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

Окрім того, в обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, або у вигляді довічного позбавлення волі, а тому продовжують існувати враховані при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_8 може переховуватись від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованого злочину, а також може незаконно впливати на свідків, які не допитані в суді, з метою їх відмови від надання свідчень або зміни свідчень останніми.

При цьому, прокурор ОСОБА_5 у своєму клопотанні зазначив, що наведені ним ризики, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_8 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Просив продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора, вважала за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечував проти продовження його підзахисним ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому зазначив, що ризики прокурором належним чином не обґрунтовані, доводи, вказані в обвинувальному акті про вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення є сумнівними, за своїм характером є припущеннями і по суті базуються на показаннях лише однієї особи ОСОБА_10 , які слідством перевірені не були, та які останній спростував під час його допиту в суді. Зазначив, що стороною обвинувачення безпідставно були змінені анкетні дані та зовнішність свідків, які були допитані судом, прокурор лише формально послався на необхідність такої зміни відповідно до ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві». Показання свідків та потерпілого жодним чином не вказують на причетність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до інкримінованого їм злочину.

Разом з тим, захисник ОСОБА_9 просив врахувати той факт, що його підзахисні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 досить тривалий час перебувають під вартою в межах даного кримінального провадження.

Окрім цього, посилався на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є не молодими людьми, мають ряд тяжких хронічних захворювань, потребують відповідного обстеження та належного лікування, яке в умовах ДУ «ДУВП № 4» є неможливим. Також посилався на те, що його підзахисні мають міцні соціальні зв`язки, зокрема, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 одружені і мають на утриманні дітей. Також зазначив, що обвинувачені не мають наміру переховуватись від суду, а також будь-яким чином впливати на свідків, оскільки анкетні відомості останніх змінені. З урахуванням наведених ним доводів, вважав за необхідне просив змінити його підзахисним ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем їх проживання.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_9 , просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Зазначив, що доказів на підтвердження його вини прокурором не надано, також зазначив, що у нього наявні міцні соціальні зв`язки, оскільки він одружений, має доньку та внука, у зв`язку з чим, просив змінити йому запобіжний захід на будь-який інший не пов`язаний з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_9 , зазначив, що докази на підтвердження його вини у вчиненні інкримінованого злочину відсутні. У зв`язку з чим, вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, під час досудового розслідування даного кримінального провадження на підставі ухвал слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2020 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строк якого в подальшому був неодноразово продовжений ухвалами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2021 року відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосований під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений строком на 60 днів, до 06 березня 2021 року включно, який в подальшому був неодноразово продовжений.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що врахований при обранні та подальшому продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився і продовжує існувати, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років.

Поряд із цим, колегією суддів приймається до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, направленого проти життя осіб та вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, а, отже, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду.

Водночас, колегією суддів враховуються і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Також, колегія суддів враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, у конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

А отже, наведені обставини та дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризику можливих спроб ОСОБА_7 переховуватися від суду, ступень якого є досить високою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із заявленим прокурором ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цього ризику доведеним у повній мірі.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що врахований при обранні та подальшому продовженні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився і продовжує існувати, оскільки обвинувачений обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3, 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років.

Поряд із цим, колегією суддів приймається до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, направленого проти життя осіб та вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, а, отже, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду.

Водночас, колегією суддів враховуються і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Також, колегія суддів враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, у конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

А отже, наведені обставини та дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризику можливих спроб ОСОБА_8 переховуватися від суду, ступень якого є досить високою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із заявленим прокурором ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цього ризику доведеним у повній мірі.

У той же час, колегія суддів вважає необґрунтованим заявлений прокурором у клопотанні ризик можливих спроб обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 незаконно впливати на свідків з підстав втрати цим ризиком своєї актуальності. Як було повідомлено прокурором, недопитаними залишилися свідки сторони обвинувачення, анкетні дані яких було змінено відповідно до ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», а отже, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 невідомі справжні анкетні дані зазначених свідків, що виключає можливість незаконного впливу останніх на вказаних осіб.

Оцінюючи твердження захисника ОСОБА_9 про відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, у тому числі, з урахуванням показань свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні повідомив про те, що під час проведення досудового розслідування обмовив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні замаху на вбивство, а також доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження їх вини у вчиненні інкримінованого злочину, колегія суддів, як вже неодноразово зазначалося у попередніх судових рішеннях, вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже, відповідно до вимог ст. 368 КПК України питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину вирішується судом лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, оцінку наданим доказам стосовно їх належності та допустимості суд також має надати в нарадчій кімнаті.

Окрім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, зокрема, наявність на утриманні дітей та офіційне працевлаштування до моменту їх затримання, з тих підстав, що такі доводи не підтверджені достатніми доказами.

Крім того, колегією суддів не приймаються до уваги доводи захисника ОСОБА_9 про незадовільний стан здоров`я його підзахисних, ненадання їм належної медичної допомоги в умовах ДУВП № 4, оскільки такі доводи повністю спростовуються інформацією, яка надійшла з Філії Державна установа «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби» у Дніпропетровській та Донецькій областях медична частина № 4, відповідно до якої обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було проведено повне медичне обстеження, надана відповідна медична допомога та вони отримують лікування у повному обсязі.

Щодо посилань захисника ОСОБА_9 на те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, слід зазначити, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкримінованого правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими злочину, тяжкості покарання, що загрожує останнім, у разі визнання їх винуватими, колегія суддів приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих по даній справі, тому звільнення з-під варти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.

Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Отже, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 23 березня 2023 року, вважає за доцільне продовжити тримання останніх під вартою строком на 60 днів до 11 травня 2023 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 199, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 11 травня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою, є 11 травня 2023 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 11 травня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою, є 11 травня 2023 року включно.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 17 годині 50 хвилин 14 березня 2023 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3