Справа № 588/127/22
провадження №1-кп/588/49/22
У Х В А Л А

17.11.2022 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Тростянці клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та клопотання обвинуваченого і захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина російської федерації, уродженця с.Семереньки Охтирського району Сумської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України,
У С Т А Н О В И В :
На розгляді Тростянецького районного суду Сумської області перебуває указане кримінальне провадження.
Прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою строком на два місяці без визначення застави, яке мотивував тим, що вина ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні підтверджується поданими до суду доказами та показаннями свідків. На думку прокурора ОСОБА_3 не зменшились і не зникли ризики ухилення обвинуваченого від суду, впливу на свідків та потерпілого, які ще не допитані, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, приховання чи знищення доказів причетності до вчинення злочину, а тому на думку прокурора застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти указаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. В обґрунтування наявності таких ризиків прокурор посилався на те, що ОСОБА_4 загрожує покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, він не має стійких соціальних зв`язків, не працює, є іноземцем, військовим пенсіонером, йому відомі методи здійснення досудового розслідування, проживає в одному населеному пунктів зі свідками, які ще не допитані. Під час прибуття працівників поліції та екстреної медичної допомоги обвинувачений приховав ніж, за допомогою якого було вчинене кримінальне правопорушення та виніс всі свої речі з домоволодіння.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що не має наміру переховуватись від суду, через погіршення стану здоров`я не зможе цього зробити, має потребу у лікуванні. ОСОБА_4 вказав, що має житло за адресою: АДРЕСА_1 , де він протягом останніх 8 років проживав з цивільною дружиною ОСОБА_7 .
Захисник ОСОБА_5 заперечив проти клопотання прокурора, вважав його доводи необґрунтованими, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 . Захисник ОСОБА_5 вважав, що прокурором не доведено зазначених у клопотанні ризиків, які є припущеннями. У ОСОБА_4 не було і немає умислу переховуватись, обвинувачений не може впливати на потерпілого, який допитаний, а в матеріалах провадження є докази виїзду ОСОБА_8 закордон. Само по собі тяжкість злочину та суворість покарання, неможливість завершення судового розгляду через виїзд ключового свідка за кордон не може виправдати подальше тримання ОСОБА_4 під вартою. Оскільки всі докази у кримінальному провадженні вже зібрані, досліджені судом, то ризик приховання чи знищення обвинуваченим доказів також прокурором не доведено. Крім того, захисник ОСОБА_5 просив врахувати, що у слідчому ізоляторі, де утримується обвинувачений здійснюється відключення енергопостачання, а конвойна служба до суду обвинувачених не доставляє, що ставить під ризик проведення засідань. При цьому у разі перебування обвинуваченого під домашнім арештом він зможе особисто прибувати до приміщення суду.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дійшов таких висновків.
За приписами частини 3 статті 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
З огляду на положення частини третьої статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів.
Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 20.09.2022 року було продовжено строк тримання ОСОБА_4 під вартою до 18.11.2022 року.
Під час вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд виходить з того, що завершити судове провадження до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого, тобто до 18.11.2022 неможливо, оскільки не допитані свідок сторони обвинувачення ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 .
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;
- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина перша статті 194 Кримінального процесуального кодексу України).
Суд враховує відповідно до вимог статті 178 КПК України, що досліджені під час судового розгляду кримінального провадження письмові докази, показання свідків, дають підстави для висновку про те, що причетність ОСОБА_4 до інкримінованого злочину є вірогідною та достатньою для застосування обмежувальних заходів.
Матеріали, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 та його репутацію свідчать про те, що він раніше не судимий, досяг пенсійного віку, є особою 64 років, є громадянином російської федерації, на території України має посвідку на постійне місце проживання. ОСОБА_4 неодружений. офіційно не працює на умовах трудового договору, неповнолітніх дітей на утриманні не має. До взяття під варту проживав із співмешканкою ОСОБА_7 у АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України: ризик переховування від суду; ризик впливу на свідків та потерпілого; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення; ризик приховання чи знищення доказів причетності до вчинення злочину.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Ризик переховування обвинуваченого від суду
ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні умисного тяжкого злочину і у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років.
Проте, підозра щодо участі у вчиненні особливо тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі»).
Всупереч положенням частини п`ятої статті 132, частини третьої статті 199 Кримінального процесуального кодексу України стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували поведінку обвинуваченого вчиняти дії з переховування від суду чи не виконували процесуальні обов`язки до затримання та взяття під варту.
Отже, суд дійшов висновку, що ризик переховування обвинуваченого від суду існує, проте є незначним, тому не зможе виправдати продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих
Ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень.
Проте як установлено судом під час допиту свідка ОСОБА_9 та за даними Державної прикордонної служби України свідок ОСОБА_10 виїхала за кордон та не повертається вже тривалий час. Потерпілий ОСОБА_9 до цього часу не допитаний. Проте зі слів допитаного його брата свідка ОСОБА_9 також перебуває за межами України. Крім того, потерпілий не з`являється до суду на виклики, подав заяву про відсутність претензій до обвинуваченого та про розгляд кримінального провадження без його участі.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що ризик незаконного впливу на недопитаних свідка та потерпілого у цьому кримінальному провадженні продовжує існувати, але зменшився і враховуючи їз перебування за межами України на цей час виключається.
Доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має доходів та джерел існування є надуманими припущеннями, які не підтверджуються фактичними обставинами, які характеризують особу обвинуваченого.
Також суд погоджується з доводами захисника про те, що ризик знищення чи приховання доказів причетності ОСОБА_4 до вчиненого кримінального правопорушення на цій стадії судового провадження вже не існує, всі докази вже зібрані і досліджені судом.
Щодо обґрунтованості подальшого тримання під вартою
Вирішуючи питання про продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує:
- вимоги статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;
- правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку»;
- правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Харченко проти України», відповідно до якої тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля.
Згідно з частиною шостою статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.
З огляду на встановлені судом ризики, тривалість судового провадження у суді першої інстанції та тримання ОСОБА_4 під вартою (11 місяців), тотожні мотиви продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд дійшов висновку про те, що прокурором не доведено, що установлені ризики виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Обвинувачений та захисник просили змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовоий домашній арешт.
Відповідно до частин першої та другої статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Обвинувачений має постійне місце проживання у с.Боромля, де проживає його співмешканка, що вказує на можливість перебування його під цілодобовим домашнім арештом.
Ураховуючи викладене суд приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання ним покладених процесуальних обов`язків, буде пропорційним за встанолвених судом обставин та запобігатиме установленим ризикам.
При цьому для забезпечення дієвості запобіжного заходу та запобігання існуючим ризикам на обвинуваченого слід покласти обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Отже, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід залишити без задоволення, задовольнивши клопотання обвинуваченого та його захисника.
За таких обставин, керуючись положеннями статей 183, 194, 197, 331, 372 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою залишити без задоволення.
Клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.
Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домшнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти для прибуття до місця проживання за адресою житла, яке йому заборонено залишати.
Строк дії запобіжного заходу визначити до 17 січня 2023 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:
1) прибувати до суду за першою вимогою;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому перебуває, без дозволу суду, крім прибуття до приміщення Тростянецького районного суду Сумської області за викликом;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Копію ухвали про зміну запобіжного заходу негайно після її оголошення надіслати до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» - до виконання, а обвинуваченому до відома.
Ухвала суду оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1