Справа № 352/1957/20
Провадження № 1-кп/352/48/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000352 від 13.08.2020, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,

у с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив незаконне видобування корисної копалини загальнодержавного значення.

Злочин скоєно за таких обставин.

13 серпня 2020 року в період часу з 08 год 30 хв до 14 год 45 хв обвинувачений, не являючись зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам ст. 13 Конституції України, ст. 19 Кодексу України про надра, ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п. 4 Положення про порядок надання гірничих відводів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 59, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою незаконного видобування піщано-гравійної суміші для власних потреб, здійснив незаконне видобування на березі ріки Бистриця Солотвинська, що поблизу вул. Л. Українки в с. Сілець Тисменицького району Івано-Франківської області, піщано-гравійної суміші, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» (у редакції постанови КМУ від 28.12.2011 р. № 1370) відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення.

Обвинувачений видобував піщано-гравійну суміш за допомогою металевої лопати та господарської металевої тачки, завантажуючи піщано-гравійну суміш у кузов вантажного автомобіля марки ЗІЛ-ММЗ моделі 554, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , кузов самоскид, шасі № НОМЕР_3 , який згідно технічного паспорта автомобіля належить ОСОБА_6 та перебуває в користуванні обвинуваченого.

Унаслідок злочинних дій обвинуваченого, що їх припинили працівники правоохоронного органу, спричинено зняття піщано-гравійної суміші на береговій лінії ріки Бистриця Солотвинська неподалік вул. Л. Українки в с. Сілець Тисменицького району Івано-Франківської області в загальному об`ємі два кубічних метри.

Обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав свою вину у висунутому обвинуваченні і пояснив, що дійсно 13 серпня 2020 р. біля 08 год 30 хв поїхав вантажним автомобілем марки ЗІЛ-ММЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно технічного паспорта автомобіля належить ОСОБА_6 та перебуває в його користуванні, по гравій для власних потреб на берег ріки Бистриця Солотвинська в с. Сілець Тисменицького району. Жодних дозвільних документів на видобування корисних копалин у нього немає. Він та ОСОБА_7 лопатами накидали піщано-гравійну суміш на тачку, якою доставляли гравій до автомобіля, що стояв за 100 м від берегової лінії, де видобували гравій, та вантажили в кузов автомобіля. Пояснив, що він купив вантажний автомобіль марки ЗІЛ-ММЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 у ОСОБА_6 в 2005 р. за 2600 доларів США. У скоєному щиро покаявся.

Вина обвинуваченого в незаконному видобуванні корисної копалини загальнодержавного значення, крім повного визнання ним своєї вини, доводиться сукупністю таких доказів:

-показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 про те, що в серпні 2020 р. обвинувачений попросив його допомогти у видобуванні піщано-гравійної суміші; він та обвинувачений лопатами накидали гравій на тачку, якою возили до автомобіля ЗІЛ та вантажили в кузов автомобіля, що стояв за 100 м від берега ріки, де видобували гравій; він був залучений працівниками поліції в якості понятого, підписав протокол огляду місця події від 13.08.2020;

-даними протоколу огляду місця події від 13.08.2020 та фототаблиці до протоколу огляду, згідно якого оглянуто автомобіль марки ЗІЛ-ММЗ моделі 554 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який стояв на відстані близько 1 м від ґрунтової дороги, що веде до русла ріки Бистриця Солотвинська в с. Сілець Тисменицького району Івано-Франківської області; в кузові автомобіля виявлено піщано-гравійну суміш; з правої сторони автомобіля виявлено дві металеві лопати та металеву тачку; з кузова автомобіля, насипної ділянки та місця забору піщано-гравійної суміші вилучено три взірці суміші (а.с.127-136);

-даними висновку експерта № СЕ-19/109/11/3-316МРВ/20 від 11.09.2020, відповідно до якого зразки ґрунту, вилучені з внутрішньої частини кузова транспортного засобу марки «ЗІЛ ММЗ» моделі 554, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , кузов самоскид, шасі № НОМЕР_3 , з насипної ділянки біля вказаного автомобіля та із забірної ями прибережної зони ріки Бистриця Солотвинська, подібні між собою за комплексом ознак та мають спільну родову належність; є піщано-гравійною сумішшю, у якій кількість гравію становить відповідно 48,7 %, 52,9 % та 35,6 % (а.с.138-143).

Оцінюючи зібрані в кримінальному провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненому повністю доведена, а його неправомірні дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 240 КК України, оскільки він вчинив незаконне видобування корисної копалини загальнодержавного значення.

При призначенні обвинуваченому покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є нетяжким злочином, особу винного та обставини, які пом`якшують покарання, і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Ураховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, якими є щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше не судимий, за місцем проживання та за місцем реєстрації характеризується позитивно, на даний час досяг пенсійного віку, за психіатричною та наркологічною допомогою не звертався, на відповідних обліках не перебуває,- суд уважає можливим застосувати до обвинуваченого ч. 1 ст. 69 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 240 КК України, в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Суд уважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на те, що обвинувачений 31.12.2020 (після ухвалення в справі вироку від 28.12.2020, який апеляційний суд скасував) сплатив вказаний штраф, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.56), тобто відбув покарання, наявні підстави для звільнення обвинуваченого від відбуття покарання.

З огляду на необхідність вирішення питання щодо спеціальної конфіскації у рамках судового розгляду даного кримінального провадження, суд також дослідив обставини правомірності використання обвинуваченим транспортного засобу - вантажного автомобіля «ЗІЛ ММЗ» моделі 554, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України (у редакції, чинній на час вчинення злочину) спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ч. 1 ст. 150, ст. 154, частинами другою і третьою ст. 159-1, ч. 1 ст. 190, ст. 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою ст. 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою ст. 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, ст. 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується, зокрема, у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до технічного паспорта на автомобіль від 03.06.1994 серії НОМЕР_4 , який міститься на а.с.145, та облікової картки приватного АМТ (а.с.37) власником автомобіля «ЗІЛ-ММЗ-554», 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , кузов самоскид, шасі № НОМЕР_3 , є ОСОБА_6 .

Суд установив, що обвинувачений у 2005 р. купив вказаний вантажний автомобіль у ОСОБА_6 за 2600 доларів США. У матеріалах справи (а.с.30) наявна копія другої нотаріально посвідченої довіреності від 10.06.2010, згідно якої ОСОБА_6 надав ОСОБА_3 повноваження на користування та розпорядження транспортним засобом.

Незважаючи на те, що на час вчинення злочину вказана довіреність втратила чинність (була дійсною до 10.06.2020), обвинувачений залишився правомірним володільцем транспортного засобу відповідно до вимог п. 2.2 розділу 2 ПДР України.

Пункт 2.2 розділу 2 ПДР України передбачає, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, яка має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, яка має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Володіння транспортним засобом особою, якій у такий спосіб передано транспортний засіб, вважається правомірним.

Тобто обвинувачений, який згідно посвідчення водія (а.с.220) має право керування вантажними автомобілями, є законним володільцем вказаного транспортного засобу, який правомірно користувався ним протягом п`ятнадцяти років та продовжує ним користуватись, при цьому не зареєструвавши своє право власності на транспортний засіб у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Суд установив, що номінальний власник транспортного засобу ОСОБА_6 не має дійсного права на це майно та інтересу в його поверненні. Обвинувачений підтвердив у судовому засіданні, що ОСОБА_6 після того, як продав йому автомобіль, не цікавився ним як своєю власністю.

Суд зазначає, що вжиті заходи щодо допиту свідка ОСОБА_6 виявились безрезультатними, оскільки останній, який проживає в с. Кривуші Кременчуцького району Полтавської області, жодного разу не з`явився на виклик ні до Тисменицького районного суду, ні до Кременчуцького районного суду Полтавської області, з приміщення якого в режимі відеоконференції суд мав проводити допит свідка згідно ухвал від 06.07.2022, 09.08.2022.

Суд визнає необґрунтованою позицію прокурора про те, що вантажний автомобіль «ЗІЛ ММЗ» моделі 554, 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, тому підлягає спеціальній конфіскації.

При цьому суд відповідно до вимог ч. 6 ст. 368 КПК України враховує правовий висновок, що міститься у постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 723/1280/20, згідно якого диспозицією ч. 2 ст. 240 КК України встановлена кримінальна відповідальність за незаконне видобування корисних копалин, та за змістом цього закону, злочин є закінченим з моменту видобування корисних копалин. Наведений склад злочину не передбачає кримінальну відповідальність за перевезення незаконно видобутих корисних копалин, тому вантажний автомобіль, яким обвинувачений їх перевозив, не є знаряддям вчиненого злочину, у зв'язку із чим посилання прокурора на ч. 9 ст. 100 КПК України, як на підставу для конфіскації автомобіля, визнані такими, що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

Крім того, такі висновки в частині відмови у застосуванні спеціальної конфіскації транспортного засобу узгоджуються із судовою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (№ 366/1872/17, № 366/3484/16-к) в провадженнях з подібними обставинами.

З огляду на викладене, з урахуванням установлених обставин, суд уважає необґрунтованою позицію прокурора про наявність підстав для застосування спеціальної конфіскації транспортного засобу та приходить до висновку, що спеціальній конфіскації в рамках даного кримінального провадження підлягають металева лопата, металева тачка та піщано-гравійна суміш, яка містилась у кузові автомобіля.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку незастосування спеціальної конфіскації.

Транспортний засіб підлягає поверненню законному володільцю ОСОБА_3 . При цьому суд скасовує арешт, накладений на вказаний транспортний засіб ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду від 17.08.2020.

Питання щодо решти речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України.

З огляду на те, що обвинувачений сплатив процесуальні витрати за проведення експертизи (висновок № СЕ-19/109/11/3-316МРВ/20 від 11.09.2020) у розмірі 1961,40 грн, що підтверджується квитанцією від 31.12.2020 (а.с.55), суд не стягує з нього процесуальні витрати.

Керуючись ст. 368, 370 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

У зв`язку зі сплатою штрафу ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання.

Речові докази - вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-ММЗ-554», 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , кузов самоскид, шасі № НОМЕР_3 , який зберігається на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області (м. Тисмениця, вул. Л. Українки, 2); технічний паспорт на автомобіль від 03.06.1994, що зберігається в матеріалах кримінального провадження, - повернути законному володільцю ОСОБА_3 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_9 від 17.08.2020 на транспортний засіб марки «ЗІЛ-ММЗ-554», 1980 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази - піщано-гравійну суміш, яка містилась у кузові вантажного автомобіля марки «ЗІЛ-ММЗ-554» реєстраційний номер НОМЕР_1 , металеву лопату з дерев`яною ручкою, металеву тачку, які зберігаються на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, - конфіскувати.

Речовий доказ - зразки ґрунту, упаковані в три окремі полімерні упаковки, що зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, - звернути в дохід держави.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Тисменицький районний суд.

Суддя ОСОБА_1