Справа №579/2035/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/945/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА
Іменем України

16 листопада 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 579/2035/21 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 18.01.2022, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок суду та призначити йому покарання не пов`язане з умовами тримання в ізоляції, оскільки він активно сприяв слідству у розкритті правопорушення, визнав вину в повному обсязі, розкаявся, має інвалідність та позитивно характеризується за місцем проживання, а покарання не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та його обвинуваченого і за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 18.01.2022 ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, і йому призначене покарання у виді трьох місяців арешту. Стягнуто на користь держави процесуальні витрати в сумі 2059,44 грн.

Згідно вироку, ОСОБА_10 в середині вересня 2021 року на об`їзній автодорозі м. Кролевець виявив поліетиленовий пакет з подрібненою речовиною рослинного походження особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, який без мети збуту переніс до будинку за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 . Частину речовини помістив до паперового згортку, який сховав у господарській споруді на території домогосподарства, а іншу частину подрібненої речовини помістив до поліетиленового пакету та сховав до портфелю. В період часу з 17:22 до 18:51 08.10.2021 під час обшуку виявлений канабіс загальною масою 13,293 г та пристрій для його куріння.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі обвинуваченим не оскаржуються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про призначення йому більш м`якого покарання, не пов`язаного з умовами тримання в ізоляції, колегія суддів вважає їх безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального закону та ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання підлягає також врахуванню й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання повинно бути пропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Суд першої інстанції дотримався вимог закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який ст. 12 КК віднесено до кримінального проступку, особу винного, який за місцем проживання характеризується задовільно, не судимий, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обтяжуючою обставиною покарання є вчинення кримінального проступку у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів та дійшов цілком правильного висновку про призначення покарання у межах санкції ч. 1 ст. 309 КК у виді арешту на строк наближений до мінімального, яке на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Посилання ОСОБА_10 на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано те, що він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, визнав вину в повному обсязі, розкаявся, має інвалідність та позитивно характеризується за місцем проживання, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці обставини судом ураховані та узяті до уваги при призначенні покарання у сукупності також і з іншими фактичними обставинами провадження.

Таким чином, призначене покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав та інтересів особи, не становить «особистий надмірний тягар», а також є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_10 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 18.01.2022 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4