Справа № 346/4330/22
Провадження № 1-кп/346/635/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: колегії суддів

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

з участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 26.08.2022 року за № 0000565, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку, жительку та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

із Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області до Коломийського міськрайонного суду надійшов для розгляду обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, яке ухвалою призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Захисник в підготовчому судовому засіданні підтримав подане ним 24.11.2022 року письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а саме формулювання обвинувачення є нечітким, неконкретизованим та формалізованим, адже не містить усіх об`єктивних та суб`єктивних ознак інкримінованих складів злочину: часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінальних правопорушень. В ньому зазначені формулювання про те, точний час досудовим розслідування не встановлено, за невстановлених слідством обставин, у невстановлений час та місці, у невстановленої особи, що суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України, де зазначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Обвинувачення та його формулювання повинні бути викладені настільки коректно, в тому числі з відображенням часу, місця, способу, інших обставин, мотивів вчинення діяння, щоб це забезпечило право на захист. Формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія злочину, форма вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої правопорушенням. Однак, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 вказанах вимог органом досудового розслідування в повній мірі не виконано. Так, при викладенні фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України за епізодами 21.08.2022 року та подіями 26.08.2022 року не зазначено в обвинувальному акті, що свідчить про умисел на збут психотропної речовини поведінка суб`єктів злочину. Також для встановлення умислу на збут психотропної речовини в особливо великому розмірі повинні бути досліджені обставини щодо придбання останньої, однак, у вказаному акті зазначено про придбання такої за невстановлених обставин, у невстановлених час та місце, у невстановленої особи. Відсутність у формулюванні обвинувачення будь-якої конкретизації спрямованості умислу на підтвердження мети збуту робить незрозумілим його пов`язаність з послідовністю подій, що зазначені в цій частині обвинувачення, за таких обставин, вказівка про наявність мети збуту є суто формальною. Вказана некоректність обвинувачення за ч.3 ст. 307 КК України свідчить про відсутність логічного зв`язку між фактичними обставинами, що вказані в обвинуваченні, з версією досудового розслідування про існування умислу на збут та наявністю певної мети щодо його реалізації, оскільки обвинувальний акт містить лише припущення про мету збуту. Крім того, в цьому акті не вказано даних про час вчинення злочинів 21.08.2022 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено). Вказане протиріччя суттєво дезорієнтує сторону захисту і суд щодо їх розуміння, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежує процесуальні права учасників судового розгляду, порушує право обвинуваченої на захист від висунутого обвинувачення.

Також захисник вказує, що наданий суду обвинувальний акт містить підпис прокурора, яким він затверджений, однак, не скріплений печаткою відповідної прокуратури, тобто він належним чином не затверджений, у зв`язку з чим його слід повернути прокурору для усунення недоліків.

Обвинувачена підтримала позицію свого захисника.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечив проти заявленого захисником клопотання про повернення обвинувального акту зазначивши, що останній відповідає вимогам, що визначені у ст. 291 КПК України, оскільки містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та до обвинувального акта додані визначені процесуальним законодавством додатки, а недоліки, на які посилається захисник, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору відповідно до положень процесуального закону та не перешкоджають призначенню обвинувального акта до судового розгляду, оскільки оцінка доводів сторони захисту на стадії підготовчого судового засідання неможлива.

Суд, вивчивши обвинувальний акт, заслухавши учасників процесу, дійшов наступних висновків.

Підготовче провадження у суді першої інстанції здійснюється відповідно до приписів глави 27 розділу ІV КПК України, якою визначено, що завданням стадії підготовчого судового провадження є, зокрема, перевірка матеріалів досудового розслідування, оцінка змісту і форми обвинувального акту, з метою успішного проведення судового розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт, як встановлено ч.4 ст. 110 КПК України, є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

При цьому, обвинувачення є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).

При розгляді клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України, суд акцентує увагу на тому, що в силу положень чинного кримінального процесуального законодавства України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору тільки у разі, коли він не відповідає вимогам ст. 291 цього Кодексу, яка містить імперативні приписи та містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.

В свою чергу, ч. 2, 4 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження. Крім того, визначено вичерпний перелік документів, які додаються до обвинувального акта.

Отже, до суду повинен надійти обвинувальний акт, в якому мають міститися обов`язкові відомості, які зазначені у ч. 2 ст. 291 КПК України, та бути доданий перелік документів, який визначений у ч. 4 ст.291 вказаного Кодексу.

Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2022 року за № 0000565 щодо вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, він фактично відповідає вимогам ст. 291 КПК України, та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону, а тому посилання захисника на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, є безпідставними.

Оцінка фактичних обставин кримінального провадження, на які посилається захисник щодо не встановлення, на його думку, обставин вчинення кримінального правопорушення на переконання суду, не є підставами, у розумінні статті 291 КПК України, для повернення обвинувального акту прокурору. Ці обставини мають бути предметом перевірки під час розгляду справи по суті судом, оскільки для з`ясування фактичних обставин кримінального провадження, правильності правової кваліфікації та доведеності/недоведеності вини обвинуваченої в інкримінованих кримінальних правопорушеннях необхідно провести судовий розгляд.

При цьому, будь-яка оцінка судом пред`явленого обвинувачення щодо його фактичного змісту, з урахуванням стадії підготовчого судового засідання, є втручанням в оцінку доказів, що є процесуально неприпустимим.

В обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст.307, ч. 3 ст. 307 КК України, тобто стороною обвинувачення визначено норми кримінального закону, які підлягають застосуванню для означення кримінальної відповідальності обвинуваченого. Чи містять діяння, які інкриміновані обвинуваченій, склад кримінального правопорушення суд може вирішити тільки за наслідками судового розгляду при ухваленні вироку.

При цьому судом враховується висновок Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якого кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Розглядаючи питання твердження захисника щодо неправильності формулювання пред`явленого обвинувачення, то суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, відповідно якої стаття 6 § 3 а) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього, і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про «характер» обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію фактів (пункт 59 рішення у справі «Mattoccia проти Італії», пункти 33 і 42 рішення у справі «Penev проти Болгарії»), а також те, що така інформація не обов`язково має наводити докази, на яких ґрунтується обвинувачення, тому в даному конкретному випадку суд вважає, що зміст обвинувального акта в достатній мірі інформує обвинувачену як про причину обвинувачення, так і про його характер.

Проаналізувавши обвинувальний акт на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, суд не вбачає у викладенні формулювання обвинувачення таких недоліків, які б свідчили про його явну неправильність та, у зв`язку з цим, перешкоджали б призначенню справи до судового розгляду.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 5 ч.1 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті зазначаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, при цьому цим Кодексом не передбачено повноваження суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинувачених тощо.

Таким чином, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора.

Окрім цього, прокурор, відповідно до статтей 338 та 340 КПК Украйни, не позбавлений процесуальної можливості, якщо під час судового розгляду будуть вставлені нові фактичні обставини, змінити обвинувачення або відмовитися від його підтримання.

Крім того, під час підготовчого засідання не досліджуються будь-які докази на підтвердження, або спростування викладених прокурором фактичних обставин, а тому суд позбавлений можливості на даному етапі перевіряти чи встановлювати їх достовірність.

Суд наголошує на тому, що питання, які стосуються змісту та достовірності викладених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення не підлягають розгляду на підготовчому судовому засіданні і суд на цій стадії лише встановлює відповідність процесуальної форми обвинувального акта вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, не досліджуючи при цьому суті обвинувачення, а тому не вправі пропонувати слідчому/прокурору зазначати в обвинувальному акті інші обставини чи події, або викладати їх в інший спосіб.

Також суд визнає неспроможними як підставу повернення обвинувального акту твердження сторони захисту про відсутність скріплення підпису прокурора в обвинувальному акті печаткою, оскільки у ч. 3 ст. 291 КПК України містяться вимоги щодо посвідчення обвинувального акта виключно шляхом підписання слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Жодних додаткових вимог щодо посвідчення обвинувального акта у ст. 291 КПК України не зазначено. В ст. 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Під час розгляду клопотання захисником та обвинуваченою не наведено, якими саме вимогами закону взагалі встановлюється обов`язковість засвідчення печаткою обвинувального акта з метою надання йому статусу офіційного.

На думку суду, поданий обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки він містить відомості, які передбачені п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив і до нього додано передбачені кримінальним процесуальним законом додатки, а доводи захисника жодним чином не перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду та розгляду кримінального провадження по суті. Обґрунтування стороною обвинувачення належної кваліфікації кримінального правопорушення і, відповідно, її підтвердження чи спростування, має відбуватися виключно в ході судового розгляду на підставі дослідження та оцінки наданих суду доказів.

З огляду на зазначене у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314-317, 369-372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2022 року за № 0000565, стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3