Справа № 474/788/22
Провадження № 1-кс/474/36/23
УХВАЛА

про накладення арешту на майно

21.02.23р. смт Врадіївка

Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши клопотання дізнавачки у кримінальному провадженні - начальниці СД Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокуроркою у кримінальному провадженні - начальницею Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному 31.07.2022р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, про арешт майна, -

встановив:

20.02.2023р. дізнавачка у кримінальному провадженні - начальниця СД Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області капітан поліції ОСОБА_3 (далі - дізнавачка) звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокуроркою у кримінальному провадженні - начальницею Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження, внесеного 31.07.2022р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, в якому, з метою збереження речових доказів, просить накласти арешт на дерев`яний стілець, який добровільно видав ОСОБА_5 та який було поміщено до полімерного мішку білого кольору, горловина якого прошита білою ниткою та кінці якої скріплені биркою Пакет № 1 з пояснювальними надписами, підписами понятих та дізнавача, який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , заборонивши його відчуження, розпорядження та користування, будь-яким особам.

Посилаючись на приписи ст.ст. 40, 98, 100, 170, 171 КПК України, дізнавачка вказує на необхідність накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та вирішення спору.

Дізнавачка в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. 135 КПК України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду. Водночас 20.02.2023р. звернулась до суду із письмовою заявою, в якій просить вказане клопотання задовольнити, а розгляд проводити у її відсутність, оскільки через переведення відділу поліції на особливий режим роботи, у зв`язку з веденням в Україні воєнного стану, не має можливості брати участь у судовому засіданні.

Власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. 135 КПК України (телефонограма № 157 від 20.02.2023р.) повідомлений про час, дату та місце судового розгляду.

Оскільки, згідно ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття осіб, які беруть участь у розгляді клопотання про арешт майна, в судове засідання не перешкоджає розгляду вказаного клопотання, а тому вважаю доцільним розглянути питання про арешт майна без участі вказаних осіб.

Вивчив матеріали клопотання, вважаю встановленим таке.

Як вбачається з матеріалів клопотання, до Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява від ОСОБА_5 , 1952р.н., що 30.07.2022р., близько 20 год. 00 хв., його сусіди, подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в ході сварки, перескочили через паркан на його територію домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_6 наніс два удари кулаком в обличчя, а ОСОБА_7 дерев`яною чуркою вдарила його по спині.

За даним фактом СВ Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області розпочате кримінальне провадження, внесене 31.07.2022р. до ЄРДР за № 0000061, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а в подальшому перекваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України.

17.02.2023р. потерпілий ОСОБА_5 добровільно видав дерев`яний стілець, яким 30.07.2022р. йому було заподіяно тілесні ушкодження. Вказаний стілець оглянуто та поміщено до полімерного мішку білого кольору, горловина якого прошита білою ниткою та кінці якої скріплені биркою Пакет № 1 з пояснювальними надписами, підписами понятих та дізнавача.

17.02.2023р. вказаний дерев`яний стілець, на підставі ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом.

Вищевказані обставини підтверджується: витягом з ЄРДР за № 0000061; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31.07.2022р.; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.07.2022р.; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_5 (хоча прізвище потерпілого ОСОБА_8 ), який не містить дати проведення допиту; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_5 від 02.02.2023р.; заявою потерпілого ОСОБА_5 від 17.02.2023р.; протоколом огляду речей з фототаблицею до нього від 12.02.2023р.; постановою про визнання речових доказів та передання їх на зберігання від 17.02.2023р.; постановою про уточнення анкетних даних потерпілого від 17.02.2023р.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Пунктами 1 та 3 ч. 2 ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, причому у даному випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності доп. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України уклопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Частинами 1, 2 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В сукупності вищевикладеного вважаю, що дізнавачка не довела необхідність арешту вищевказаного майна з метою збереження речового доказу, оскільки в клопотанні жодним чином необґрунтовано, що стілець, який добровільно видав ОСОБА_5 відповідає критеріям речового доказу та має значення для кримінального провадження.

З витягу з ЄРДР вбачається, що ОСОБА_5 повідомив про нанесення йому ОСОБА_9 двох ударів кулаком в обличчя, а Кудринською Інною - удару дерев`яною чуркою по спині. При цьому в клопотанні жодним чином не зазначено про обставини, які свідчать про нанесення ОСОБА_5 ударів стільцем.

Таким чином клопотання є необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 167, 170-173, 175, 369-372 КПК України, -

постановив:

В задоволенні клопотання дізнавачки у кримінальному провадженні - начальниці СД Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого прокуроркою у кримінальному провадженні - начальницею Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному 31.07.2022р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена на протязі п`яти днів з моменту її проголошення сторонами кримінального провадження безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1