У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/5956/22

№ 1-кс/183/1707/22

02 листопада 2022 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення Новомосковського районний відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню №0000871 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровськ, громадянки України, розлученої, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючої, маючої вищу освіту, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої, -
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 185КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_7

встановив :

ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, а саме в тому, що 02 вересня 2022 приблизно о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , разом зі своєю знайомою ОСОБА_4 , де остання запропонувала ОСОБА_8 спільно таємно викрасти чуже майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_4 , та належить ОСОБА_9 , на що він дав свою добровільну згоду, тобто вони вступили в злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна, вчинене в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у житло, яке знаходиться у вказаній квартирі, та яке належить ОСОБА_9 , та розподілили між собою ролі.

Реалізуючи єдиний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою полегшення проникнення до квартири АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , 09 вересня 2022 року у невстановлений під час досудового розслідування час, не посвячуючи ОСОБА_10 в свої злочинні наміри, попросила останню зробити дублікат ключів від вхідних дверей до вказаної квартири.

Продовжуючи реалізовувати єдиний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 12 вересня 2022 року приблизно о 08 годині 45 хвилин, на автомобілі «OPEL VECTRA B», чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибули до будинку АДРЕСА_5 , зайшли до під`їзду вказаного будинку, де ОСОБА_8 , згідно відведеної йому ролі, залишилися у під`їзді, та у випадку якщо їх дії стануть явними для очевидців події, подати ОСОБА_4 сигнал тривоги, а ОСОБА_4 , згідно відведеної їй ролі, направилася до квартири АДРЕСА_4 , де переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що вчиняє злочин в умовах воєнного стану, керуючись єдиним умислом на таємне викрадення майна, з метою проникнення у приміщення квартири та здійснення крадіжки майна, за допомогою виготовленого дублікату ключа відчинила зачинені на замок вхідні двері, проникла всередину приміщення, де у спальній кімнаті у ганчірці біля ліжка, за ширмою побачила грошові кошти у сумі 50 000 Євро, що згідно курсу НБУ (станом на 12 вересня 2022 року = 36,7112) прирівнюється до 1 835 560 грн., грошові кошти у сумі 9 000 доларів США, що згідно курсу НБУ (станом на 12 вересня 2022 року = 36,5686) прирівнюється до 329 117 грн. 40 коп., та на дивані побачила ноутбук марки «Asus» моделі «К53U», чорного кольору, планшет марки «Lenovo» моделі «A3300-GV», білого кольору, які належать ОСОБА_9 , та визначила їх для себе як об`єкти злочинного посягання. Після чого, ОСОБА_4 утримуючи при собі викрадене майно, вийшла з вказаної квартири.

Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з викраденим майном, покинули місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2 164 677 гривень 40 копійок, що є особливо великими розмірами.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.5 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах.

Прокурор підтримав клопотання вказавши, що по справі є достатньо підстав вважати підозру у вчинені кримінального правопорушення обґрунтованою. Вважає наявними ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Врахувати тяжкість можливого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, крім того не допитані всі свідки по справі, можливо тільки арешт, відносно підозрюваної неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою. Також просить врахувати, що ОСОБА_11 , володіла майном, але після повідомлення про підозру продала все майно, тобто не має постійного місця проживання, таким чином у неї відсутні місці соціальні зв`язки. Просить обрати запобіжний захід тримання під вартою до 25 грудня 2022 року.

Підозрювана ОСОБА_4 винною себе у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнала частково, бо тільки підвозила іншу особу і про її дії нічого не знала, просить залишити її вдома. Вона має дитину 2021 року народження, яку зараз залишила на догляд сусідів по квартирі де зараз наймає житло, крім того вона вагітна.

Захисник ОСОБА_7 заперечує у застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою. Вважає підозру необґрунтованою, оскільки слідчим не доведена сума крадіжки, не з`ясовано звідки у потерпілої може бути така сума грошей. Було викрадено тільки 20000 Євро і вказана сума недостатня для кваліфікації дій за ч. 5 ст. 185 КК України. Просить врахувати, що ОСОБА_4 має малолітню дитину, вагітна строком 9 неділь, має захворювання. Просить в заявленому клопотанні відмовити та, якщо обирати запобіжний захід, то можливо обрати домашній арешт та покласти на неї відповідні обов`язки. Є згода особи, що володіє квартирою, яку наймає ОСОБА_4 на проживання у неї ОСОБА_11 при застосуванні запобіжного заходу домашнього арешту. ОСОБА_4 сама з`явилася добровільно до суду, не переховується, тим паче ризик переховування не доведений, заяв про вплив нею на свідків у поліції не має. Також вважає, що продаж нею свого майна є її правом.

Слідчий суддя, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи слідчого, прокурора, підозрюваної, захисника у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 183 КПК України вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує, що серед вказаних у клопотанні слідчого ризиків є доведеним тільки один, який і дає підстави для задоволення клопотання.
26 жовтня 2022 р. ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав, доводи учасників судового провадження належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, суд вважає, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваній, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України про який свідчить те, що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Слідчий суддя не встановив наявність ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який прокурор посилається у клопотанні, та у судовому засіданні підтримав, оскільки вони нічим об`єктивно не доведені, а тому на думку слідчого судді це є припущенням слідчого та прокурора, без належного підтвердження доказами наявності таких ризиків, тому зазначені ризики для обґрунтування при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя врахувати не може.

Слідчий суддя вважає, що в даному випадку тяжкість вчиненого кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 та розмір завданої матеріальної шкоди потерпілій, що становить 2164677 грн. відповідно до ст. 178 КПК України суд повинен оцінити як обставини, що дає суду право застосувати до ОСОБА_4 виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як повідомив прокурор і не заперечувала підозрювана та захисник в цей час підозрювана продала належне їй нерухоме майно, в тому числі і житло, а зараз наймає квартиру, де проживає, без будь-якого документального оформлення. Тому слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 продала своє майно достовірно знаючи про наявність кримінального провадження щодо неї і навіть про висунуту їй підозру у вчиненні злочину, таким чином не має постійного місця проживання. Також ОСОБА_4 не має місця роботи, посилання її на наявність у неї малолітньої дитини суд сприймає як встановлений факт, але відноситься критично до способу виховання, оскільки ОСОБА_4 повідомила, що дитина зараз знаходиться у сусідів по будинку, не вказавши детальної інформації, що свідчить про наявність можливості у неї використати право вільного пересування без дитини. Таким чином суд вважає відсутніми місці соціальні зв`язки підозрюваної та наявності у неї можливості переховуватися від органів досудового розслідування. Все вище викладене свідчить про те, що усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення, та перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 матиме реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду у будь який час.

Слідчим суддею також прийняті доводи сторони захисту щодо стану здоров`я ОСОБА_4 , утриманні нею малолітнього сина 2021 року народження, вагітності, але ці доводи не можуть переконати суд у відмові в застосуванні самого суворого запобіжного заходу тримання під вартою. Вказані обставини існували у ОСОБА_4 і на день подій 02.09.2022 р., у вчиненні яких як особливо тяжкого кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 .

Суд вважає, що наявність обґрунтування ризику передбаченого п. 1 ч. ст. 177 КПК України є належним забезпеченням виконання підозрюваною ОСОБА_4 покладених на неї процесуальних обов`язків а також запобіганню спробам переховуватися від органі досудового розслідування чи суду.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тому суд вважає, що перебування на волі ОСОБА_4 , буде суперечити інтересам суспільства і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд встановив, що ці ж самі підстави, враховані при обранні запобіжного заходу тримання під вартою є і відсутністю підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя встановив, що прокурор довів, що жоден із запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризику ОСОБА_4 переховування від органів досудового розслідування та суду.

В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 р. ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає виправданим тримання підозрюваного під вартою.

Слідчий суддя вважає, що вчинення викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникнення у житло, та вчинене в умовах воєнного стану в особливо великих розмірах у вчинені якого підозрюється ОСОБА_4 може викликати негативну реакцію у суспільстві. В даному випадку слідчий суддя також вважає, що тяжкість злочину, тяжкість можливого покарання, у разі визнання винуватою ОСОБА_12 у вчиненні злочину необхідна врахувати, як обставину, що надає суду право для застосування запобіжного заходу тримання під вартою, який належним чином забезпечить виконання нею процесуальних обов`язків підозрюваної. В той же час суд вважає неможливим застосування ОСОБА_12 більш м`якого запобіжного ніж тримання під вартою.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити розмір застави.

При визначенні розміру застави, суд враховує, тяжкість кримінального правопорушення, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 , а також і те, що розмір застави передбачений у межах встановлених п.п. 1-3 ч. 5 ст. 182 КПК України здатний забезпечити виконання ОСОБА_4 , покладених на неї обов`язків, тому суд вважає за можливе призначити заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає на сьогодні 744300 грн. (300х2481 грн.), що достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Визначаючи такий розмір застави суд виходить з матеріального стану обвинуваченої, а також те, що встановлення меншої суми застави не забезпечить належного виконання нею своїх процесуальних обов`язків з урахуванням особи підозрюваної.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підставу для застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв для її визначення. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 20.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Таким чином позиція сторони захисту, щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_4 , є необґрунтованою і нічим об`єктивно не доведеною.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 182, 183, 194, 196 КПК України, суд, -

постановив :

застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою до 25 грудня 2022 року.

Встановити розмір застави ОСОБА_4 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 744300 (сімсот сорок чотири тисячі триста) гривень.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти внаслідок внесення застави зобов`язати : прибувати за викликом до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися із свого місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Копію ухвали направити для виконання начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань управління Держаної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 4)

Копію ухвали направити до відома начальнику служби у справах дітей Дніпровської міської ради.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення повного тесту ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1