Справа № 357/6383/20 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/743/2023 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002122, від 29 липня 2019 року за апеляційною скаргою прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кочієри, Дубасарського району, Республіки Молдова, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він, в період часу з 08 червня 2009 року по 15 липня 2014 року, обіймаючи посаду державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, 24.07.20212 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в той час як строк примусового виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2005 року № 2-8933/2005, яким стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання сина - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , закінчується 09 квітня 2022 року. Таким чином, внаслідок бездіяльності державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 завдано збитків стягувачу ОСОБА_10 на загальну суму 138 923 гривні 50 копійок, що у 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Органами досудового розслідування зазначені дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 367 КК України, як неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотну шкоду охоронюваним законом права, свободам та інтересам окремих громадян.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

В обґрунтування мотивів прийнятого рішення, місцевий суд зазначив про не доведення стороною обвинувачення, що рішення винесене ОСОБА_8 про завершення виконавчого провадження № 6914497, знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із завданням потерпілій ОСОБА_12 шкоди матеріального характеру, тобто стороною обвинувачення, не доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 наявна об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт указав, що місцевий суд при ухваленні оскаржуваного вироку прийшов до передчасних висновків про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України без належної оцінки всіх зібраних у провадженні доказів у їх сукупності, а також невірно зазначив розмір істотної шкоди, яка необхідна для визначення наявності у діях винної особи складу кримінального правопорушення та його кваліфікуючих ознак. Так, апелянт указав, що станом на 01.01.2012 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1073 грн., а податкова пільга та неоподатковуваний мінімум доходів громадян обраховується у відсотковому співвідношенні від прожиткового мінімуму для працездатних осіб (50%) та становить 536 грн. Отже, розмір істотної шкоди для визначення складу кримінального правопорушення та його кваліфікуючих ознак, станом на 01.01.2012 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України має складати 53 650 грн., а не 107 300 грн., як указано місцевим судом. При цьому, апелянтом зауважено про те, що судом належним чином не враховано, яка саме сума заборгованості виникла внаслідок неналежного виконання ОСОБА_8 своїх службових обов`язків. Так, згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 06.03.2020 № 51747 та від 20.01.2021року № 4060, сума заборгованості станом на 01.01.2021 зменшилась, у зв`язку з її погашенням ОСОБА_9 . Однак, надані під час судового розгляду стороною захисту квитанції про зарахування грошових коштів ОСОБА_9 за період 2012-2014 роки, жодним чином, на думку апелянта, не підтверджують факт сплати грошових коштів в рамках саме цього виконавчого провадження, оскільки кошти перераховувались безпосередньо на рахунок платника - ОСОБА_12 без призначення платежу та не в тій сумі аліментів, яка підлягає стягненню. Крім того, апелянт указав про те, що в основу прийнятого місцевим судом рішення взято до уваги розрахунки подані під час судового розгляду стороною захисту, при цьому не надавши належної правової оцінки доказам (розрахункам) наданим стороною обвинувачення, що прямо суперечить вимогам ст. 94 КПК України. У зв`язку з наведеним просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. з позбавленням права обіймати посади державного виконавця в органах Міністерства юстиції України строком на 1 рік.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Положеннями ст. 373 КПК України визначені умови ухвалення обвинувального вироку, якими є: не можливість обґрунтування вироку припущеннями та доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч.3 ст.373 КПК України). При недотриманні цих умов наслідком чого є: не доведення вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведення того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, а також не доведення того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (ч.1 ст.373 КПК України) судом ухвалюється виправдувальний вирок. Ухвалення вироку здійснюється внаслідок оцінки доказів, досліджених у ході судового розгляду, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення ( ст. 94 КПК України). Вирок повинен відповідати засадам законності, обґрунтованості та вмотивованості відповідно до положень ст. 370 КПК України.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умови усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про те, що у ході судового розгляду указаних вище вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі. Судом досліджені усі докази, що були надані сторонами кримінального провадження, ці докази були проаналізовані та оцінені відповідно до вимог ст.94 КПК України за результатами чого, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про не доведення того, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК.

Так, формулюючи зміст обвинувачення, орган досудового розслідування в обвинувальному акті зазначив, що ОСОБА_8 в період часу з 08 червня 2009 року по 15 липня 2014 року, обіймаючи посаду державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, 24.07.20212 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в той час як строк примусового виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2005 року № 2-8933/2005, яким стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання сина - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , закінчується 09 квітня 2022 року.Таким чином, внаслідок бездіяльності державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 завдано збитків стягувачу ОСОБА_10 на загальну суму 138 923 гривні 50 копійок, що у 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Зазначені дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст.367 КК України, а саме, як неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

Об`єктивна сторона службової недбалості включає в себе наявність наступних складових: 1) діяння у формі невиконання чи неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них (дія чи бездіяльність); 2) суспільно небезпечні наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб; 3) причинний зв`язок між діянням (бездіяльністю) та наслідками. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, є завдання істотної шкоди охоронюваним законом права, свободам та інтересам окремих громадян.

Разом з тим, стороною обвинувачення не було зібрано та надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили наявність в діях ОСОБА_8 об`єктивної сторони службової недбалості, яка включає в себе не лише діяння у формі невиконання чи неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них; але і суспільно небезпечні наслідки цих дій або бездіяльності, а також причинний зв`язок між діянням (бездіяльністю) та наслідками.

Так, суд першої інстанції, надавши належну оцінку наданим як стороною обвинувачення, так і стороною захисту письмовим доказам та показанням свідків, які були допитані в ході судового розгляду, дійшов вірного висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом спричинення істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_10 внаслідок дій чи бездіяльності ОСОБА_8 .

Як вбачається зі змісту пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, збитки, яких зазнала потерпіла ОСОБА_10 внаслідок винесення обвинуваченим постанови про закінчення виконавчого провадження №6914497 становлять 138923 грн. 50 коп., що є істотною шкодою і включають в себе суми несплачених на її користь аліментів.

Між тим, колегія суддів вважає, що заборгованість зі сплати аліментів не є шкодою в розумінні примітки до ст. 364 КК України, оскільки вона утворюється із сукупності періодичних платежів, які є обов`язковими для боржника, передбачає окремий спосіб її погашення, відмінний від порядку відшкодування шкоди.

Так, з матеріалів провадження встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження №6914497 була винесена ОСОБА_8 24.07.2012р.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.03.2020р. №51747, виданого Білоцерківським міським відділом ДВС, заборгованість ОСОБА_9 зі сплати аліментів нарахована із травня 2012року до лютого 2020р. і включає суми заборгованості, які виникли до 01.05.2012р., та становить 138923 грн. 50 коп.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, постанова про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2012р. була скасована ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2019р. (а.с.88-90).

Також, як вбачається з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2021р., із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 15000 грн. Даним рішенням також встановлено, що ОСОБА_9 за період часу із липня 2012р. по грудень 2014р. сплатив аліменти на суму 6032 грн.

Сплату вказаних сум у зазначений період також підтвердили в ході розгляду справи в суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_12 .

Також з показань свідка ОСОБА_9 , вбачається, що про закриття виконавчого провадження по стягненню з нього аліментів йому стало відомо вже від працівників поліції та що після липня 2012р. він продовжував сплачувати аліменти.

З показань потерпілої ОСОБА_12 вбачається, що з липня 2012р. було декілька виплат аліментів.

Вказані показання потерпілої підтверджуються розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 05.08.2021р. №72603, виданого Білоцерківським міським відділом ДВС, який був наданий захисником та досліджений судом і з якого вбачається, що заборгованість ОСОБА_9 зі сплати аліментів нарахована з травня 2012р. по липень 2021р. і становить 74814 грн. 43 коп. При цьому, з вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_9 сплачувались аліменти у липні 2012р. у сумі 400 грн., вересні 2012р. в сумі 400 грн., грудні 2012р. в сумі 400 грн., березні - квітні 2013р., липні - серпні 2013р., листопаді - грудні 2013р., березні - травні 2014р. по 400 грн. відповідно та з листопада 2020р. по липень 2021р.

Отже, судом першої інстанції детально досліджено всі докази, надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту та вжито всіх можливих заходів у рамках кримінального провадження для з`ясування обставин та усунення протиріч.

Однак надані стороною обвинувачення докази не доводять поза розумним сумнівом того, що винесення ОСОБА_8 постанови від 24.07.2012р. про закінчення виконавчого провадження №6914497 спричинило настання суспільно - небезпечних наслідків у виді заподіяння потерпілій ОСОБА_12 істотної шкоди.

З огляду на викладене, доводи прокурора про неправильну оцінку доказів сторони обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Досліджені судом докази не підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумними сумнівами, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, є правильним та обґрунтованим.

Перевіривши встановлені судом першої інстанції обставини кримінального провадження та висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає їх слушними і підстав для скасування вироку суду, як про те просить в апеляційній скарзі прокурор, не вбачає.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга прокурора взагалі носить описовий характер та не спростовує правильності висновків суду першої інстанції.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2022 щодо ОСОБА_8 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2022 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4