ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2230/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" жовтня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
підозрюваного ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Дарницького УПГУНП у м. Києві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0003603 внесеного до ЄРДР від 25.10.2022, про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, освіта середня, офіційно не працює, не одружений, на утриманні осіб не має, державні нагороди та пільги відсутні, не інвалід, не депутат, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України-
ВСТАНОВИВ:
27 жовтня 2022 року старший слідчий СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням погодженим з прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва, про застосовування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187КК України.

В обґрунтування зазначеного клопотання слідчий зазначив, а прокурор в судовому засіданні підтримав, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаному із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, підтверджується протоколами допиту свідків, потерпілого, підозрюваних,огляду місця події, слідчого експерименту, затримання, іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Також мають місце ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може вичинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має офіційного джерела доходу; переховуватися від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності зважаючи на тяжкість покарання, відсутність постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків; впливати на свідків, потерпілу та іншого підозрюваного, оскільки останні дають викривальні покази стосовно підозрюваного.

Підозрюваний та захисник останнього пояснили, що підозрюваний підозрюється у кримінальному діянні вчиненому під тиском з боку іншого підозрюваного, проте підозрюваний після вчинених ним дій, особисто вжив заходів для пом`якшення наслідків вчиненого, зокрема надав потерпілій першу допомогу та викликав карету швидкої медичної допомоги. Підозрюваний проживає у хостелі, працює не офіційно у галузі громадського харчування, раніше не судимий. Підозрюваний своєю поведінкою довів, що співпрацюватиме із слідством та не має наміру втекти, впливати на учасників кримінального провадження або вчинити злочин.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає останнє обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується протоколами допиту потерпілого, свідків, які безпосередньо наздоганяли та затримували підозрюваних, огляду місця події, прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, затримання, іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Обґрунтована підозра у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин (IlgarMammadov проти Азербайджану, § 88; Erdagoz проти Туреччини, § 51; Fox, Campbell і Hartley проти Сполученого Королівства, § 32).

Оцінюючи докази підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, поза розумним сумнівом є достатні підстави вважати, що остання є обґрунтованою.

При встановленні наявності ризику того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя не може орієнтуватися лише на суворість можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на низку інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko проти Росії, § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev проти Молдови, § 58). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Sulaoja проти Естонії, § 64).

Що стосується оцінки обставин, які дають підстави вважати, що має місце ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, то тяжкість обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення інших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (ibid., § 40).

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (Selcuk проти Туреччини, § 34; Matznetter проти Австрії, § 9).

Відсутність роботи або сім`ї не дає підстав вважати, що особа схильна до повторного вчинення злочинів (Sulaoja проти Естонії, § 64).

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину згідно ч. 5 ст. 12 КК України. ОСОБА_4 підозрюється іншим органом досудового розслідування також у вчиненні злочину проти власності (крадіжка), законні джерела доходу у ОСОБА_4 відсутні; постійне місце проживання відсутнє, міцні соціальні зв`язки, які б спонукали ОСОБА_4 до правомірної поведінки відсутні. Враховуючи зазначене, у слідчого судді не має сумнівів у тому, що ризики того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення (п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) мають надзвичайно високий ступень.

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Тримання під вартою відповідно до статті 5 § 1 (с) має бути пропорційним заходом для досягнення зазначеної мети (Ladent проти Польщі, §§ 55-56).

Постанова про тримання під вартою повинна містити конкретні підстави і встановлювала точну тривалість такого заходу (Meloni проти Швейцарії, § 53).

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути альтернативні заходи забезпечення явки особи до суду (Idalov проти Росії § 140). Це положення проголошує не тільки право на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», але також встановлює, що «звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання» (Khudoyorov проти Росії, § 183; Lelievre проти Бельгії, § 97; Shabani проти Швейцарії, § 62).

Отже, суд повинен розглянути можливість застосування менш інтрузивних заходів, ніж тримання під вартою (Ambruszkiewicz проти Польщі, § 32).

Слідчий суддя вважає, що застосування такого запобіжного заходу, як тимчасове утримання підозрюваного під вартою, є найбільш доцільним і обґрунтованим забезпеченням кримінального провадження, оскільки інші запобіжні заходи, з урахуванням особи підозрюваного будуть не дієвими для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків з мотивів щодо ризиків, які наведені вище.

Доводи захисника про те, що підозрюваний може проживати у іншого підозрюваного по даному кримінальному провадженню, у якого є місце проживання є неспроможними, оскільки відносно підозрюваного ОСОБА_4 ще не розглянуто клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про те що у підозрюваного ОСОБА_4 є постійне місце проживання та наявність згоди останнього на проживання ОСОБА_4 у слідчого судді відсутні. Крім того, як зазначено вище наявні ризики не дають підстави вважати, що перебування ОСОБА_4 під домашнім арештом або іншим менш інтрузивним запобіжним заходом забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (Idalov проти Росії § 140; Tase проти Румунії, § 40; Castravet проти Молдови, § 33; Belchev проти Болгарії, § 82).

При обґрунтуванні строку тримання під вартою шістдесят днів, прокурор в судовому засіданні пояснив, що по даному кримінальному провадженню необхідно провести ряд слідчих дій таких як проведення додаткових допитів свідків, потерпілого, додатковий допит підозрюваних, призначення та проведення експертизи щодо тілесних ушкоджень нанесених потерпілому, виконання вимог ст. 290 КПК України, а тому строк шістдесят днів визначений процесуальним законом, є об`єктивно виваженим та ймовірно достатнім для завершення досудового розслідування та направлення обвинувального акту до суду.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи категорію злочину в якому підозрюється ОСОБА_4 , наявні ризики слідчий суддя вважає недоцільним визначати розмір застави.

Керуючись ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,

ст. ст. 177, 178, 182, 183,193-196, 206, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, який відраховувати з 25.10.2022 до 24.12.2022.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення, а підозрюваним який перебуває під вартою протягом цього ж строку з моменту отримання ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1