КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/3901/22 Головуючий в І інстанції Овсеп`ян Т.В.
Провадження №11-сс/824/4536/2022 Суддя - доповідач ОСОБА_1

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2022,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2022 відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою від 19.01.2022 року.
В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_5 20.01.2022 року до Державного бюро розслідувань направив засобами поштового зв`язку заяву від 19.01.2022 року про вчинення кримінального правопорушення. Зі змісту заяви ОСОБА_5 вбачається, що на його думку мало місце вчинення суддею Апеляційного суду Львівської області: ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.
На переконання слідчого судді, у вказаній заяві про вчинення кримінального правопорушення не наведено обставини, які б вказували на наявність ознак такого кримінального правопорушення, а лише викладено дані, які стосуються судового рішення і діяльності судді щодо розгляду конкретної справи. А можливе порушеннясуддею норм матеріального або процесуального права не може виключно кваліфікуватись як кримінальне правопорушення, та як підстава для притягнення судді до кримінальної відповідальності, адже відповідні порушення у разі їх наявності усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку.
Крім того, слідчим суддею вживалися заходи з метою перевірки тверджень заявника, однак, ОСОБА_5 на виклик в судове засідання не з`явився, та не навів переконливих даних щодо обґрунтованості своєї позиції, а тому на підставі вищевикладеного слідчий суддя прийшов до висновку, що доводи заявника ОСОБА_5 є необґрунтованим, а тому підстав для задоволення скарги не вбачає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на незаконність, та необґрунтованість ухвали, постановлення її з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного міста Києва від 09.02.2022 - скасувати та постановити нову, якою визнати протиправними дії працівників Державного бюро розслідувань, щодо не внесення відповідних відомостей на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.01.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язати Державне бюро розслідувань внести відповідні відомості на підставі його заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.01.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що на адресу Державного бюро розслідувань 19.01.2022 ним було направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення, у заяві були вказані об`єктивні данні, які свідчать про ознаки злочину та надано докази, на підтвердження реальність конкретної події злочину і на підставі ст. 214 КПК України дана заява підлягає реєстрації, шляхом внесення даних відомостей до ЄРДР. Вказує, що в КПК України, відсутні норми, які чітко регламентують, форму, зміст заяви про вчинення кримінального правопорушення. Також, зазначає, що в КПК України, відсутні норми, які надають право ДБР не вносити відомості до ЄРДР на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.01.2022 року.
Крім того, апелянт вважає, що на підставі ч. 2 ст. 55 КПК України з моменту подання заяви про вчинення злочину до ДБР, а саме з 19.01.2022, він набув статусу потерпілого, а тому в ухвалі слідчий суддя зобов`язаний був вказати докази на підтвердження, що кримінальне правопорушення не було вчинено щодо нього та, що не було порушено права, які гарантовані йому Конституцією України.
Зрештою апелянт, вважає, що на підставі п. 1 ч. 2 ст. 56 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний був задовольнити його скаргу, так як на підставі даної норми та також ч. 4 ст. 214 КПК України, працівники ДБР зобов`язані були зареєструвати його заяву про вчинення кримінального правопорушення, внести її до ЄРДР та визнати його потерпілим, чого вчинено не було.

Крім того, в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2022 у зв`язку із поважними причинами.
В обґрунтування клопотання, ОСОБА_5 зазначає, що не був присутнім при розгляді зазначеної скарги в Шевченківському районному суді міста Києва 09.02.2022 року, а отримав копію ухвали тільки 03.11.2022 рекомендованим листом.

ОСОБА_5 та представник ДБР, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. При цьому, ОСОБА_5 ще в тексті апеляційної скарги вказав, що не бажає брати участь в апеляційному розгляді. Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність осіб, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Враховуючи, те, що оскаржувана ухвала слідчого судді хоч і була постановлена з викликом сторін, проте розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_5 , зі змістом вказаної ухвали останній ознайомився після отримання копії 03.11.2022 і наступного дня, направив до суду апеляційну скаргу, а тому зважаючи на те, що виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, а також те, що апеляційну скаргу було направлено наступного дня після отримання копії ухвали, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження в даному випадку пропущений із поважних причин і підлягає поновленню.
З матеріалів за скаргою вбачається, що ОСОБА_5 19.01.2022 засобами поштового зв`язку направив до Державного бюро розслідувань заяву, в якій просив внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України суддею Апеляційного суду Львіської області ОСОБА_6 , однак уповноважені особи не внесли відомості до ЄРДР у відповідності до вимог ст.214 КПК України.
У зв`язку з чим ОСОБА_5 таку бездіяльність оскаржив до суду, і в своїй скарзі просив визнати протиправними дії працівників ДБР щодо невнесення відповідних відомостей за його заявою від 19.01.2022 до ЄРДР і порушення прав, гарантованих ст. 56 КПК України та зобов`язати ДБР внести до ЄРДР відомості за його заявою від 19.01.2022.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_5 , слідчий суддя виходив з того, що в заяві останнього не наведено обставини, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, а лише викладено дані, які стосуються судового рішення і діяльності судді щодо розгляду конкретної справи.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України передбачено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому відомості, які вказують на ознаки складу злочину, кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Зазначені вище положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.
Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.
Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.
Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.
Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 19.01.2022 ОСОБА_5 просив внести відомості в ЄРДР і розпочати кримінальне провадження, передбачене ст. 366 КК України щодо судді Апеляційного суду Львіської області ОСОБА_6 .
Проте, як правильно вказав на це слідчий суддя, ОСОБА_5 не виклав в заяві про вчинення кримінального правопорушення від 19.01.2021р. конкретних обставин, що можуть свідчити про обставини вчинення суддею Апеляційного суду Львіської області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Фактично, в заяві ОСОБА_5 викладено дані, які стосуються суті постановленого суддею рішення, з яким не погодився ОСОБА_5 , що, на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку у суб`єкта оскарження вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження, відповідно до положень ст. 214 КПК України.
А тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що в заяві від 19.01.2022 наведено об`єктивні дані, які свідчать про ознаки злочину, і дана заява підлягає реєстрації, шляхом внесення відомостей до ЄРДР, колегія суддів вважає безпідставними.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено норм, які чітко регламентують форму, зміст заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також норм, які б надавали право ДБР не вносити відомості до ЄРД на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що хоч кримінальний процесуальний закон чітко і не регламентує форму та зміст заяви про вчинення кримінального правопорушення, однак не будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву набуває статусу цього документа і її подання до ДБР не тягне за собою безумовні процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР. Вносяться ж відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яких ОСОБА_5 наведено не було, а тому, не було і бездіяльності по невнесенню відомостей до ЄРДР.

З огляду на те, що не кожна заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву набуває статусу цього документа, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що після направлення такої заяви засобами поштового зв`язку на адресу ДБР він набув статусу потерпілого, а також посилання на п.1 ч.2 ст. 56 КПК України, колегія суддів вважає безпідставним.
Висновки слідчого судді про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження, а тому доводи ОСОБА_5 в цій частині є неспроможними.
Будь - яких істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість постановленої слідчим суддею ухвали за скаргою ОСОБА_5 та підстав для її скасування не вбачає.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:

Поновити ОСОБА_5 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2022.
Апеляційну скаргуОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2022, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою від 19.01.2022 року без змін.

СУДДІ:

__________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3