ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/616/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України

03 жовтня 2022 року м. Валки
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду м. Валки Харківської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15.09.2022, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів до 13.11.2022 включно із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297 720 (двісті дев`яносто сім тисяч сімсот двадцять) гривень 00 копійок.
Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 09.09.2022 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_8 по кримінальному провадженню № 0000135 від 15.03.2021 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .
В обґрунтування клопотання зазначено, що СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні №0000135 від 15.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України.
30.04.2021 ОСОБА_7 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22.07.2022 продовжено ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19.09.2022 включно, з визначенням суми застави у розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 297 720,00 грн.
З ухвали слідчого судді вбачається, що задовольняючи клопотання слідчого про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України, та вважав встановленим існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.09.2022 та постановити нову, якою просив обрати будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою що підлягає скасуванню внаслідок порушення вимог КПК України.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи вимоги ст. 422-1 КПК України, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд справи за відсутності прокурора, який був належним чином повідомлений, оскільки його відсутність не є перешкодою для розгляду кримінального провадження, а клопотання про розгляд справи за його обов`язковою участю до суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши думку захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряді злочинів, у тому числі особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді колопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 була заслухана думка прокурора, захисника та наданні пояснення обвинуваченого для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановив підстави для такого запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , обвинувачений вчинив тяжкий та особливо тяжкий злочини, неодружений, офіційно не працевлаштований, тобто не має стійких соціальних зв`язків та виявляє підвищену соціальну небезпеку. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може залишити місце проживання та ймовірніше за все прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Як зазначає захисник обвинуваченого, ризики, які заявлені стороною обвинувачення є загальними та абстрактними. Аналізуючи ризики зазначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що їх існування в даному кримінальному провадженні не можливе, з огляду на наступне: ОСОБА_7 , уродженець м. Харкова, громадянин України, українець, освіта повна загальна середня, не одружений, раніш не судимий, ОСОБА_7 зареєстрований: АДРЕСА_1 , та мешкає разом з матір`ю пенсійного віку, яка є інвалідом другої групи, та яка потребує постійного догляду і опіки, та існування без допомоги сина їй буде вкрай важко, так як крім сина допомогти їй ні хто не зможе. Вказує, що наявність постійного місця проживання, в м. Харкові, немає жодних підстав стверджувати про існування ризику переховування підозрюваного від правосуддя. Вважає, що ці обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків. Жодним чином від проведення слідчих дій. ОСОБА_7 не має наміру ухилятися. Жодних підстав передбачати що, його підзахисний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, немає, в зв`язку тим, що ОСОБА_7 вину фактично визнав та незгодний з кваліфікацією його дій, та надав правдиві та послідовні покази. В скоєні кримінальних правопорушень розкаявся.
З пред`явленого обвинувачення вбачається, що кримінальні правопорушення вчинялися з метою отримання наживи, тоді як даних про наявність у обвинуваченого законних джерел заробітку, суду не надано.
Зміст пред`явленого обвинувачення, кількість інкримінованих ОСОБА_7 дій, їх тяжкість, свідчать про неможливість запобігти встановленим ризикам, шляхом застосування іншого запобіжного заходу.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, тому колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
З матеріалів справи вбачається, що судовий розгляд триває, а тому з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження, дотримання розумних строків судового розгляду, колегія суддів не встановила підстав для застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника не вбачається.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15.09.2022 щодо продовження строку тримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді