ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/1387/22 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/225/23 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та, при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника засудженої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме засудженої ОСОБА_7 належним чином повідомленої про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою засудженої на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 12 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 12 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 , 1976 року народження щодо застосування до неї умовно-дострокового звільнення відбування покарання.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вказаного вище клопотання взяв до уваги те, що засуджена відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідно до Ухвали Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 26 06 2000 року, згідно якої вирок Верховного суду Автономної Республіки Крим від 12 11 1997 року за ст. ст. 93 п. п. «а», «г», «е», «ж», «і»; 142 ч. 3, 208 УК (в редакції 1960 року) покарання змінено та замінено смертну кару розстріл з конфіскацією всього належного їй майна на довічне позбавлення волі.

Тому, відповідно до вимог чинного законодавства, а саме, нормами КПК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаною вище ухвалою, засуджена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та застосувати до неї вимоги ст. 81 або ст. 82 КК України, замінити покарання на певний строк з урахуванням положень ст. 69 та ст. 69-1 КК України, де загальний відбутий строк покарання не перевищуватиме 30 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свої вимоги практикою Європейського суду з прав людини вважає, що усі апеляційні доводи підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник засудженої підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі підзахисної та просив її задовольнити у повному обсязі. Зауважив, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини його підзахисна має право на умовно дострокове звільнення, а тому вважав, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою. Просив залишити апеляційну скаргу засудженої без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.

Як вбачається з ухвали суду, суд першої інстанції зазначені вимоги виконав у повному обсязі.

Підстави для умовно-дострокового звільнення регламентовано ст. 81 КК України, яка передбачає, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Якщо ставиться питання щодо застосування ст. 81 КК України, то обов`язкової умовою для можливого звільнення засудженого від відбування покарання умовно - достроково є фактичне відбуття ним певного строку покарання залежно від тяжкості вчиненого ним злочину.

Разом з тим, у питанні, що розглядається, суд позбавлений можливості визначити, який строк необхідно відбути засудженим до довічного позбавлення волі, тоді як чинне законодавство України не має механізму захисту осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що обґрунтовуючи своє клопотання та підстави його подання, засуджена ОСОБА_7 не вказує на будь-які відомості, які б ствердно свідчили про її щире переконання в тому, що вже відбутий нею термін покарання має своїм наслідком її виправлення та перевиховання.

При розгляді справи Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства 09 07 2013 році в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України.

Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції тому, що чинним законодавством України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

При цьому, згідно з Положенням про порядок здійснення помилування, затвердженим Указом Президента України № 223/2015 від 21 04 2015 року засуджена особа до особистого клопотання про помилування може долучити інші документи, які, на її погляд, мають значення для застосування помилування.

Таким чином, у своєму зверненні до Президента, засуджена особа має право викласти свої доводи щодо недієвості державного механізму помилування, з посиланням на наведене нею рішення Європейського суду з прав людини, а також, відомості, що на її думку підтверджують відсутність підстав для продовження визначеного їй покарання.

Доказів того, що засуджена ОСОБА_7 зверталась до Президента України для розгляду в установленому порядку питання про помилування матеріали справи не містять.

В силу Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 05 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п.36) звернула увагу на те, що 12 03 2019 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі Петухов проти України відповідно до якого, договірні держави користуються широкою свободою розсуду, вирішуючи питання щодо належної тривалості покарання у виді позбавлення волі за конкретні злочини. Сам факт того, що зрештою покарання у виді довічного позбавлення волі може бути відбутим у повному обсязі не суперечить ст. 3 Конвенції.

Отже, перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі необов`язково має призвести до звільнення відповідного засудженого (п. 193).

Тим не менш, Європейський суд з прав людини зазначив, що оскільки ця справа стосується питання того, що покарання у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити, вона свідчить про наявність системної проблеми, для вирішення якої вимагається вжиття заходів загального характеру.

Крім того, у справі Лопата та інші проти України Європейським судом з прав людини також визнано, що довічне ув`язнення без перспектив звільнення розкриває порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де закріплено, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність поводженню чи покаранню.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у цих рішеннях вказав, з огляду на неможливість скорочення строків довічного позбавлення волі заявників зазначив, що саме визнання порушення і є достатньою справедливою сатисфакцією (п. 201 рішення Пєтухов проти України, п. 4 рішення Лопата та інші проти України).

Колегія суддів позбавлена можливості визначити, який строк необхідно відбути засудженим до довічного позбавлення волі, якщо підходити до кожного засудженого індивідуально та погоджується, що чинне законодавство України не має механізму усунення таких прогалин у правах осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі.

Відхиляючи клопотання ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що не вбачає підстав для його задоволення та застосування щодо неї умовно дострокового звільнення від відбування покарання. Держава наразі не надає суду свободи розсуду в цьому питанні. З чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Отже, враховуючи відсутність у Конституції України та законах України повноважень суду на застосування умовно-дострокового звільнення до особи, засудженої до довічного позбавлення волі або ж замінювати покарання у виді довічного позбавлення на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, несуперечність застосування покарання у виді довічного позбавлення волі нормам міжнародного права, на даний час відсутні правові підстави для задоволення клопотання засудженої.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засудженої, через що, апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст. ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, ст. ст. 81, 82 КК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 12 2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про її умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України - залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3