ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 613/762/21 Номер провадження 11-кп/814/420/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000116 від 06.05.2021 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 19.01.2022 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Богодухів Харківської області, українки, громадянки України, заміжньої, має трьох малолітніх дітей, з повною загальною середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

11.02.1994 року Богодухівським районним судом Харківської області за ст.142, 44, 42 КК України (в редакції 1960 р.) до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

16.12.1994 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.140, 43 КК України ( в редакції 1960р.) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

16.03.2001 року Комінтернівським районним судом м.Харків за ст.229-6 ч.2 КК України (в редакції 1960р.) до 3 років позбавленні волі з іспитовим строком 2 роки;

08.02.2005 року Богодухівським районним судом Харківської області за ст.309 ч.2, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

11.12.2009 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

05.04.2017 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України до 6 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 05.04.2017 та остаточно визначено ОСОБА_7 до відбування 6 років 4 місяці позбавлення волі.

За вироком суду, 06 травня 2021 приблизно о 10 годині 00 хвилин, знаходячись на території Свято-Духівського храму, який знаходиться за адресою: Харківська область м.Богодухів пл.Незалежності,50, діючи повторно, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що її злочинні дії ніким помічені не будуть, шляхом вільного доступу скоїла крадіжку велосипеду «Україна» модель «15т» який знаходився біля однієї зі стін храму та належить ОСОБА_9 , вартість якого складає 500 гривень, після чого разом з викраденим майном, лишила місце вчинення злочину та розпорядилася ним на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_9 , матеріальну шкоду на вищевказану суму..

У поданій апеляційній скарзі прокурор, просить вирок стосовно ОСОБА_7 , скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідності призначеного покарання особі винного внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, 2. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 05.04.2017, остаточне покарання за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 у виді 7 (семи) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить їй на праві власності.

Зазначає, що ОСОБА_7 вона засуджена попереднім вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 05.04.2017 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до 6 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому районний суд у відповідності до ст. 71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків мав врахувати наявність у ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна і приєднати його до остаточно визначеного покарання.

Крім того зазначає, що поточна судимість ОСОБА_7 , є вже сьомою. При цьому, новий злочин ОСОБА_7 вчинила майже відразу після набрання чинності попереднім вироком, за яким вона засуджена до реального позбавлення волі, яке нею не відбуте в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинувачену, яка заперечувала проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який її засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч.2 ст. 185 КК України, у апеляційній скарзі не оспорюються.

Щодо доводів прокурора про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_7 більш тяжкого покарання за вчинене, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій, дотримався вказаних вимог кримінального закону, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 та правильно указав на рецидив злочинів як на обставину, яка відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання.

Водночас, як правильно зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі в частині призначення покарання судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який не підлягає застосуванню, через безпідставне незастосування судом першої інстанції додаткової міри покарання конфіскації майна.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 цього Кодексу неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає у примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Отже, якщо в санкції певної статті (частини статті) Особливої частини КК конфіскація майна передбачена як обов`язкове покарання, то суд за загальним правилом зобов`язаний її призначити.

Як вбачається із наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 була засуджена вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 05.04.2017за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 6 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить їй на праві власності, (а.с.103-107) та після ухвалення даного вироку, 06.05.2021 вчинила новий злочин, за який була засуджена вироком, який переглядається апеляційним судом.

Так, санкція ч. 2 ст. 307 КК України крім основного покарання у вигляді позбавлення волі, передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Умови можливого непризначення додаткового покарання, визначеного як обов`язкове урегульовано положеннями ст. 69 КК України. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень вказаної статті щодо обвинуваченої, а отже зобов`язаний був призначити додаткове покарання, що ним зроблено не було.

Враховуючи наведене, вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченій підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового вироку.

Призначаючи основне покарання, колегія суддів погоджується із тими доводами, які суд навів у вироку та вважає, що основне покарання у виді позбавлення волі щодо ОСОБА_7 слід призначити у тому виді та розмірі, який визначив суд першої інстанції.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, колегія суддів враховує, що обвинувачена до засудження ніде офіційно не працювала, неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення крадіжок особистого майна громадян. У зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 додаткову міру покарання у вигляді конфіскації всього майна, належного обвинуваченій на праві власності.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора із скасуванням вироку суду в частині призначення покарання з ухваленням у цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 420, 615 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 19.01.2022 відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді та розмірі визначеному судом першої інстанції 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 05.04.2017 та остаточно призначити ОСОБА_7 до відбування 6 років 4 місяці позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є власністю обвинуваченої.

Початок строку відбування ОСОБА_10 покарання рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 24.05.2021.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим із моменту вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4