ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2986/22 Справа № 210/2141/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 263-1 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 263-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
За ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року, клопотання захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - залишено без задоволення.
Задоволено клопотання прокурора Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу обвинуваченим.
Продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 11 листопада 2022 року включно.
Попередньо обраний альтернативний захід обвинуваченій ОСОБА_8 у вигляді застави у розмірі 659 100 (шістсот п`ятдесят дев`ять тисяч сто) грн. 00 коп. з покладенням попередньо вказаних обов`язків у випадку внесення застави залишено без змін.
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 11 листопада 2022 року включно.
Попередньо обраний альтернативний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді застави у розмірі 659 100 (шістсот п`ятдесят дев`ять тисяч сто) грн. 00 коп. з покладенням попередньо вказаних обов`язків у випадку внесення застави - залишено без змін.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не мають міцних соціальних зв"язків на території м. Кривого Рогу, обвинувачений ОСОБА_9 не має постійного місця роботи, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що наразі є тимчасово окупованою територією; обвинувачена ОСОБА_8 також не має офіційного місця роботи, хоча має місце реєстрації та квартиру на праві приватної власності. Також встановлено, що на розгляді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0001071 від 11 квітня 2017року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (справа № 212/6160/17).
Суд зазначив, що ОСОБА_8 інкримінується вчинення злочинних дій за попередньою змовою групою осіб, а саме з ОСОБА_9 , останні стверджують про перебування у фактичних шлюбних відносинах, ризик втечі ОСОБА_8 з обвинуваченим ОСОБА_9 , яка на території міста також не має міцних соціальних зв`язків, а так само і офіційних джерел доходу, підвищується.
При зміні запобіжного заходу не виключена можливість втечі обвинувачених, їх подальшого переховування, та враховуючи їх поведінку та ставлення до участі в судових засіданнях - перешкоджанню встановленню істини у справі. Оскільки обвинуваченим пред`явлено обвинувачення у вчиненні багатьох епізодів кримінальних правопорушень за ст.ст. 263 та 263-1 КПК України, ризик вчиненні інших кримінальних правопорушень не знівельований.
Суд вважав, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених і продовження раніше обраного щодо них запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
- адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченого інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування вказує, що суд не вказав жодної підстави, яка давала б можливість продовжити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує, що ризики, зазначені в клопотанні про застосування запобіжного заходу є виключно абстрактним припущенням сторони обвинувачення, а суд приймаючи оскаржувану ухвалу, безпідставно та необгрунтовано погодився лише з можливістю існування вказаних ризиків.
На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка має постійне місце проживання, має родину, позитивно характеризується у місці постійного проживання, має спеціальну освіту, та є особою, яка раніше не судима.

- адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченого інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування вказує, що суд не вказав жодної підстави, яка давала б можливість продовжити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує, що ризики, зазначені в клопотанні про застосування запобіжного заходу є виключно абстрактним припущенням сторони обвинувачення, а суд приймаючи оскаржувану ухвалу, безпідставно та необгрунтовано погодився лише з можливістю існування вказаних ризиків.
На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який має постійне місце проживання, має на утриманні мати ОСОБА_10 , яка є інвалідом 2 групи по зору, позитивно характеризується у місці постійного проживання, та є особою, яка раніше не судима.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисник, підтримали апеляційні скарги з підстав, зазначених у них, просили їх задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати обвинуваченим запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, посилався на їх безпідставність, ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а апеляційні скарги захисника обвинувачених залишити без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 24.01.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 263-1 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 13 вересня 2022 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з тих підстав, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.
Разом з цим, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував ризики, які оцінив у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у разі визнання їх винними, що є об`єктивними даними можливого переховування обвинувачених від суду, вплив на свідків, які на даний час не допитані та перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цього питання.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Отже, доводи апеляційних скарг захисника обвинувачених щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Тому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, як того просить захисник обвинувачених.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Водночас, враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону, та звертає увагу суду на тривалий строк ув`язнення обвинувачених.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4