Справа №523/4651/23
Провадження №1-і/523/14/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2023 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши матеріали клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0000214 від 14.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.146 КК України, яке перебувало на розгляді у Скадовському районному суді Херсонської області, колегія суддів,-

Встановила:

Відповідно розпорядження Голови Верховного суду за №52 від 26.09.2022р. «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області» в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0000214 від 14.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.146 КК України.

Як встановлено, обвинувачений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час перебуває в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», строк дії попередньої ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 31.01.2023р. припиняє свою дію 31.03.2023 року.

У зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України відповідно Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_10 за №64/2022 від 24.02.2022 року та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" за №2102-ІХ від 24.02.2022р. та продовженого Указами Президента України за №133/2022 від 14.03.2022р., №259/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 7.11.2022р., №58/2023 від 6.02.2023р., затверджених Законами України №2119-ІХ від 15.03.2022р., №2212-ІХ від 21.04.2022р., №2263-ІХ від 22.05.2022р., №2500-IX від 15.08.2022р., №2738-IX від 16.11.2022р., №2915-IX від 7.02.2023р. на території України оголошений воєнний та враховуючи знаходження обвинуваченого ОСОБА_11 в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», судом було організоване проведення судового засідання в режимі відео конференції з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» та Суворовським районним судом м. Одеси за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , про що була постановлена відповідна ухвала, однак провести судове засідання в режимі відео конференції не вбачається можливим за технічних причин, у зв`язку з відсутністю якісного зв`язку, внаслідок чого ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» був позбавлений можливості чути, що відбувається у судовому засіданні.

За змістом листа Верховного суду за №1/0/2-22 від 3.03.2022 р. «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» у п.7 зазначено, що ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги думку учасників процесу прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , які вважали за можливе провести судове засідання за відсутності обвинуваченого без проведення відео конференції, захисника ОСОБА_7 , яка поклала вирішення питання на розсуд суду, а також враховуючи умови воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання щодо розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 без проведення відео конференції.

Прокурором відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 було направлене письмове клопотання про продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні за попередньою змовою сукупності умисних кримінальних правопорушень, спрямованих проти життя та здоров`я людини, в тому числі особливо тяжкого злочину, що призвело до смерті особи, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146 КК України, що підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, тобто ризики передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, які приймалися до уваги при обранні запобіжного заходу не зменшилися, що у сукупності дає підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, протиправно впливати на свідків з метою зміни ними показань у ході судового провадження; перешкоджати встановленню істини по справі іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому на думку прокурора єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти наведеним ризикам та забезпечити належну поведінку обвинуваченого є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на теперішній час є виправданим.

У судовому засіданні прокурор Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 підтримала клопотання колеги, та просила задовольнити клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, висловлюючи загальну позицію, що більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти ризикам, водночас на запитання колегії суддів пояснила, що вищезазначене кримінальне провадження перебувало на розгляді у Скадовському районному суді Херсонської області, на даний час територія окупована, після де окупації у суді буде проведена інвентаризація, чи наявна справа, у разі відсутності кримінального провадження буде звернення з клопотанням про відновлення втрачених матеріалів.

Захисник ОСОБА_6 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що стороною обвинувачення ризики не доведені, вказуючи, що в підтвердження ризику переховування прокурором лише зазначена тяжкість злочину, так як підзахисний обвинувачується у вчинення особливо тяжкого злочину, але тяжкість покарання відповідно практики Європейського суду не є єдиною підставою для застосування будь-якого запобіжного заходу, в тому числі взяття під варту; ризик впливу також не доказаний, оскільки відсутні відомості щодо впливу, не представлено ніяких заяв від свідків, що на них намагалися впливати, що підзахисний мав намір з ними зв`язатися, крім цього даний ризик можливо усунути ухвалою суду покладенням на ОСОБА_9 обов`язку утримуватися від спілкування зі свідками; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також нічим не підтверджений, не надано Витягу з ЄРДР, що зареєстроване якесь ще одне кримінальне правопорушення, як вбачається всі докази зібрані, однак справа по суті не розглядається, тобто клопотання є безпідставним, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню, крім цього зазначив, що повністю підтримує клопотання колеги про зміну відносно підзахисного запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, в свою чергу обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, наявне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де на теперішній час мешкає його рідна матір, підтверджуючи свої доводи відповідними копіями документів, долучених до матеріалів клопотання, за викладених підстав просив змінити відносно підзахисного запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за вказаною адресою.

Дослідивши надані до суду матеріали, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який як вбачається має міцні соціальні зв`язки, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_9 та покарання, що загрожує у разі визнання особи винною, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню за наступних підстав.

За змістом ст.331 ч.3 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції.

Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою « відповідної та достатньої» підстави.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Таким чином, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги доводи сторони захисту про можливість належного виконання обвинуваченим ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків в межах більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання особи винною у скоєнні інкримінованих їй злочинів за п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.146 КК України, однак, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що прокурор неодноразово звертається з аналогічними клопотаннями про продовження строку тримання під вартою, не наводячи будь-яких нових підстав тримання під вартою, жодних доказів на підтвердження ризиків, зазначених в клопотанні, суду не надано; дослідивши надані до суду матеріали, які містять дані про особу обвинуваченого, те, що він в силу ст.89 КК України вважається особою не маючої судимості, наявне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, що знайшло документальне підтвердження у ході судового засідання, в тому числі стороною захисту надана письмова згода власника житла на проживання ОСОБА_9 за вказаною в клопотанні захисту адресою; враховуючи також ту обставину, що судовий розгляд у кримінальному провадження за об`єктивних причин, викликаних оголошеним воєнним станом на території України у зв`язку зі збройною агресію Російської Федерації, по суті не проводиться, що не заперечується стороною обвинувачення, а загальний термін тримання обвинуваченого під вартою вже більше п`яти років, так як відповідно протоколу затримання особи достовірно з`ясовано, що ОСОБА_9 перебуває під вартою з 14.02.2018 року, тобто подальше тримання під вартою є фактичним відбуванням покаранням за злочини, за які обвинувачений ще не засуджений, що на думку колегії суддів у даному випадку є не припустимим, так як порушуються засади презумпції невинуватості; при цьому, виходячи з пояснень прокурора, наявність матеріалів кримінального провадження залишається під сумнівом; разом з цим з`ясовано, що інші фігуранти у даному кримінальному провадженні ухвалою колегії суддів Жовтневого районного суду м. Кривого роду від 5.09.2022 року були звільнені з-під варти на цілодобовий домашній арешт; зважаючи на те, що при розгляді клопотання прокурор не довів п.3 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, оцінюючи у сукупності викладені доводи, колегія суддів дійшла до висновку, що на даний момент ризики, передбачені ст.177 КПК України зменшилися, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, як і ймовірного ризику впливу на свідків, у зв`язку з чим на переконання колегії суддів за можливе застосувати відносно ОСОБА_9 іншу міру запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого мешкання цілодобово, що на думку колегії суддів буде достатнім для тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.132, 177-178, 183, 194, 196, 205, 331, 369-372, 392 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

В задоволенні клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - задовольнити.

Змінити відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне Луганської області, запобіжний захід у вигляді тримання на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці, тобто до 30.05.2023р.

Звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне Луганської області,

з-під варти.

Виконання ухвали в даній частині покласти на Державну установу «Миколаївський слідчий ізолятор»

(e-mail: ) за місцем ув`язнення ОСОБА_9 .

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки:

1) заборонити залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

2) утримуватися від спілкування зі свідками в рамках кримінального провадження;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

4) прибувати до суду та прокурора за першою вимогою.

5) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому про наслідки ухилення від покладених на них судом обов`язків, що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також те, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, а також положення ч.6 ст.195 КПК України відповідно яких, відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для виконання та контролю до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на відділення поліції №6 Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області (електронна пошта )

Відповідно до положень ч.4 ст.181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Разом з цим організацію та контроль виконання ухвали суду покласти на ініціатора клопотання - прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 - процесуального керівника у кримінальному провадженні за за №0000214 від 14.02.2018 року.

Строк дії ухвали суду складає 2 місяці з дня її проголошення та припиняє свою дію 30.05.2023 року.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст.392 КПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3