Справа № 462/5623/22
провадження 1-кс/462/1528/22
У Х В А Л А

21 жовтня 2022 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , його представника - адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 про визнання затримання незаконним,

встановив:

ОСОБА_3 через свого представника адвоката ОСОБА_4 19.10.2022 року звернувся до слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова, в якій просить визнати його затримання 16.10.2022 року незаконним, покликаючись на те, що у вказаний день близько 19.30 год. на вул.Суботівській у м.Львові ОСОБА_3 був затриманий військовослужбовцями Національної гвардії України, які незаконно відібрали в нього мобільний телефон і оглядали вміст такого. Після виявлення в телефоні фотографій еротичного характеру, які потрапили в пам`ять телефону через спам телеграм-канали, військовослужбовці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стали бити і катувати ОСОБА_3 , наносячи удари в шию та правий бік тіла, потім наказали здійснити п`ятсот присідань і віджимань, далі стати в позу «стілець» і тримати на витягнутих руках пластиковий ящик, внаслідок чого ОСОБА_3 , виконуючи вказані накази, зазнав нестерпного фізичного болю та душевних страждань. Відтак нацгвардійці одягли на ОСОБА_3 кайданки і провели вулицею близько 500 м до зупинки на АДРЕСА_1 , при цьому не реагували на його зауваження, що він не чинить жодного опору. На зупинці із ОСОБА_3 зняли кайданки, його посадили у службовий мікроавтобус і доставили до ВП № 1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, де тримали до 22.50 год. без складання протоколу затримання. В кабінеті слідчий ОСОБА_6 розпочала сліду дію огляд місця події, в ході якої вилучила у ОСОБА_3 мобільний телефон. Наприкінці слідчої дії у відділ поліції прибув адвокат ОСОБА_4 , однак слідчий довгий час відмовлялася його впустити і надати можливість конфіденційного спілкування із ОСОБА_3 . На клопотання адвоката скласти протокол затримання слідчий ОСОБА_6 відмовилась та пояснила, що ОСОБА_3 не затриманий, хоча він охоронявся військовослужбовцями Національної гвардії України і не міг вільно залишити кабінет. Крім цього, ні слідчий, ні керівник нацгвардійців ОСОБА_9 жодним чином не реагували на тілесні ушкодження у ОСОБА_3 на шиї від побиття та від кайданок, про що вказував адвокат ОСОБА_4 . Вважає, що за наведених обставин жодних підстав, передбачених ч.1 ст.208 КПК України для його затримання в правоохоронних органів не було, ні військовослужбовці Національної гвардії України, ні працівники поліції не виконали вимоги ч.4 ст.208 КПК України щодо роз`яснення та забезпечення прав затриманого.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали, покликаючись на мотиви такої, яку просять задовольнити.

Слідчий ОСОБА_6 в судовому засіданні проти вимог скарги заперечила, покликаючись на безпідставності такої, просить відмовити в її задоволенні.

Прокурор ОСОБА_5 , яка здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000843, в судовому засіданні проти вимог скарги заперечила та зазначила, що ОСОБА_3 був дійсно фактично затриманий військовослужбовцями Національної гвардії України, проте в кабінеті слідчого ОСОБА_6 силою не утримувався, натомість слідчий провела з ним слідчу дію огляд місця події та вилучила телефон, що відповідає вимогам КПК України, після чого він зі своїм адвокатом безперешкодно залишив відділ поліції.

Заслухавши доводи учасників провадження, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , дослідивши скаргу і матеріали, долучені до неї, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Так, частиною 1 статті 207 КПК України визначено, що ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Відповідно до положень ч.4 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Згідно з ч.5 ст.208 КПК про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

За приписами ч. 1, 2 ст.210 КПК України уповноважена службова особа зобов`язана доставити затриману особу до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, в якому негайно реєструються дата, точний час (година і хвилини) доставлення затриманого та інші відомості, передбачені законодавством.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.213 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана надати затриманій особі можливість негайно повідомити про своє затримання та місце перебування близьких родичів, членів сім`ї чи інших осіб за вибором цієї особи. Якщо уповноважена службова особа, що здійснила затримання, має підстави для обґрунтованої підозри, що при повідомленні про затримання ця особа може зашкодити досудовому розслідуванню, вона може здійснити таке повідомлення самостійно, проте без порушення вимоги щодо його негайності.

За змістом статей 42, 208 КПК України підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Зазначені норми законодавства кореспондуються зі ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановлено законом, - затримання особи, здійсненне з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення (підпункт «с» пункту 1). Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями зявитися на судове засідання. Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ст.13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому приписами ст.206 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язки щодо захисту прав людини, які вимагають від слідчого судді відповідного реагування у разі отримання відомостей про незаконне позбавлення особи свободи без відповідного судового рішення, зокрема, постановлення рішення про негайне звільнення позбавленої свободи особи у випадку встановлення відсутності підстав для позбавлення свободи.

У зв`язку з цим слід зауважити, що в тому числі через механізм звільнення позбавленої свободи особи без законних на це підстав, в тому числі внаслідок незаконного затримання, регламентований ст.206 КПК України, реалізовується право підозрюваного, який затриманий, вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Водночас, аналіз наведених норм свідчить, що в разі незаконного затримання особи і позбавлення її свободи слідчий суддя може прийняти рішення лише про звільнення такої особи.

В даному випадку, при розгляді скарги встановлено, що ОСОБА_3 був фактично затриманий 16.10.2022 року після 19.00 год. військовослужбовцями Національної гвардії України і доставлений у ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, згідно даних Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених - о 20.30 год. в статусі «запрошеного», після чого з його участю слідчим ОСОБА_6 в службовому кабінеті було проведено огляд місця події з вилученням належного ОСОБА_3 мобільного телефону. Об`єктивних даних про здійснення фактичного затримання ОСОБА_3 в розумінні ст.209 КПК України слідчим ОСОБА_6 , слідчому судді не представлено, не вбачається таких обставин і з показань допитаних під час розгляду скарги свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . По завершенню вказаної слідчої дії ОСОБА_3 о 22.50 год. залишив відділ поліції.

Таким чином, ОСОБА_3 був фактично затриманий військовослужбовцями Національної гвардії України та доставлений до відділу поліції, його затримання в порядку статті 208 КПК не проводилося, протокол його затримання працівниками поліції не складався.

Слідчий суддя погоджується з доводами ОСОБА_3 та його представника, що своєчасне фіксування затримання є однією з гарантій забезпечення права на свободу, гарантованого статтею 29 Конституції України та статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і жодним чином не заперечує важливості дотримання процедури затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, у тому числі складання відповідного протоколу та роз`яснення її прав, проте вирішує лише ті питання, які, як це передбачено ч.3 ст.26 КПК України, віднесені до його повноважень.

Як встановлено, на час подання скарги слідчому судді і на час розгляду скарги ОСОБА_3 не позбавлений свободи, тому слідчий суддя, діючи в межах наданої йому компетенції, при вирішенні даної скарги не вирішує питання про звільнення такої особи в порядку ст.206 КПК України із встановленням законності чи незаконності затримання.

Також, слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27.05.2019 року (справа №766/22242/17), згідно якої положення ст.206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, наведене свідчить про те, що така скарга про визнання затримання ОСОБА_3 незаконним не може бути предметом розгляду в порядку ст.206 КПК України, а ефективним засобом юридичного захисту, у випадку оголошення ОСОБА_3 підозри і скерування відповідного обвинувачення до суду, є механізм подання заперечень щодо затримання з порушенням процесуального порядку, встановленого ст. 208, 209 КПК України, під час підготовчого судового засідання чи щодо незаконності затримання як підстави визнання доказів недопустимими чи визнання недопустимими доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Крім цього, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.12 КПК України затримання особи, взяття її під варту або обмеження в праві на вільне пересування в інший спосіб під час кримінального провадження, здійснене за відсутності підстав або з порушенням порядку, передбаченого цим Кодексом, тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Що стосується доводів скаржника про порушення його прав внаслідок недотримання порядку затримання, перевищення при цьому службових повноважень працівниками правоохоронних органів, в тому числі безпідставного застосування кайданок, заподіяння тілесних ушкоджень, катування, то такі факти можуть бути предметом службового розслідування чи здійснення кримінального провадження щодо цих осіб.

Під час розгляду скарги слідчим суддею з`ясовано у скаржника і його представника адвоката ОСОБА_4 про необхідність вжиття заходів реагування, передбачених ч.6 ст.206 КПК України, з огляду на повідомлені в скарзі і у судовому засіданні обставини наявності у ОСОБА_3 слідів ушкоджень на руках та позаду на шиї після затримання, що підтвердили в своїх показаннях допитані свідки, на що вони повідомили, що у таких заходах немає необхідності, оскільки вже самостійно звернулися 17.10.2022 року в ДБР із заявою про кримінальне правопорушення за ознаками ч.2 ст.365 КК України, відповідні відомості були внесені в ЄРДР, а ОСОБА_3 отримав направлення на судово-медичне обстеження.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що в межах його повноважень відсутні підстави для задоволення скарги, тому у вимогах скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 3, 7, 9, 26, 206-210, 309 КПК України,

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на незаконне затримання відмовити.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту постановлення і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 24.10.2022 року.

Слідчий суддя: (підпис)

Згідно з оригіналом.

Слідчий суддя: ОСОБА_1