ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/271/22 Номер провадження 11-кп/814/2409/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000144 від 01.05.2022 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 07.07.2022. відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, селище Козельщина, Полтавської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, офіційно неодруженого та непрацюючого, на утриманні має малолітню дитину, освіта професійно-технічна, раніше судимого:

- вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 22.12.2010 року за ч.3 ст 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений на підставі сг.75 КК України від покарання із іспитовим строком 2 роки;

- вироком Крюківського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 13.09.2012 року за ст. 71, ч. 2 ст. 185 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

- вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 19.09.2012 року за ст. 71 ч. З ст. 185 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

- вироком Автозаводського районного суду Полтавської області від 08.11.2012 року за ч.4 :т 70, ч. З ст. 186 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 05.07.2016 року у зв`язку із відбуттям покарання;

- вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 13.03.2020 року за ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.4 ст. 185, ч.4 ст.186, ч.1 ст.70 КК України на 7 років позбавлення волі.

За вироком суду 24.04.2022 року о 18 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 прийшов до житлового будинку, який належить потерпілому ОСОБА_9 та розташований по АДРЕСА_2 , де перебуваючи, шляхом відчинення вхідних дверей до будинку, проник до однієї із житлових кімнат будинку та побачивши, що власник житлового будинку потерпілий відпочиває на ліжку, а тому скориставшись даною обставиною, діючи повторно, таємно вчинив крадіжку мобільного телефон марки Xiaomi Redmi 7 А, чорного кольору, який належав власнику мобільного телефону - потерпілому ОСОБА_10 , та перебував у користуванні в потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив власнику мобільного телефону потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 2 066,00 гривень.

Окрім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, а саме 01.05.2022 о 14 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до житлового будинку, який належить потерпілому ОСОБА_9 та розташований по АДРЕСА_2 , де перебуваючи, шляхом відчинення вхідних дверей до будинку, проник до однієї із житлових кімнат будинку та побачивши, що власник житлового будинку потерпілий ОСОБА_9 за станом здоров`я перебуває у кімнаті лежачі на ліжку, так як через хворобу не мав можливості самостійно пересуватися, одночасно поряд з яким на столі знаходився мобільний телефон марки LENOVO моделі А6010, білого кольору, а тому скориставшись даною обставиною, діючи повторно, всупереч волі потерпілого заволодів зазначеним телефоном, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 1 033,33 гривень.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду та пом`якшити йому покарання, а також перекваліфікувати його дії з ч.4 ст.186 на ч.4 ст.185 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та справедливість судового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положення ч.3 ст.349 КПК України регламентують, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч.3 ст.349 КК України.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції вказав, що обвинувачений ОСОБА_8 правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду,визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Частина 3 ст.349 КПК України обвинуваченому було роз`яснено у присутності захисника.

Таку позицію підтримав і прокурор в судовому засіданні.

Таким чином,за згодою учасників судового провадження місцевим судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вимогами ч.1 ст.337 КПК України встановлено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Дії, розпочаті яке крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.

Як убачається з обвинувального акту та визнаного місцевим судом доведеного обвинувачення, 01.05.2022 о 14 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до житлового будинку, який належить потерпілому ОСОБА_9 та розташований по АДРЕСА_2 , де перебуваючи, шляхом відчинення вхідних дверей до будинку, проник до однієї із житлових кімнат будинку та побачивши, що власник житлового будинку потерпілий ОСОБА_9 за станом здоров`я перебуває у кімнаті лежачі на ліжку, так як через хворобу не мав можливості самостійно пересуватися, одночасно поряд з яким на столі знаходився мобільний телефон марки LENOVO моделі А6010, білого кольору, а тому скориставшись даною обставиною, діючи повторно, всупереч волі потерпілого заволодів зазначеним телефоном, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 1 033,33 гривень.

Отже, з наведеного обвинувачення убачається, що ОСОБА_8 , будучи викритим та поміченийм потерпілим, втік з місця події з викраденим майном.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 згідно висунутого обвинувачення відкрито, у присутності потерпілого, та знаючи, що останній за ним спостерігає, заволодів майном потерпілого, а тому його дії були правильно кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що в даному випадку відсутні законні підстави для перекваліфікації обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.4 ст.186 нач.4 ст.185 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що приписами ч.1 ст.338 КПК України передбачено, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Як убачається з матеріалів даного кримінального провадження, прокурор, правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 не змінював, та під час виступу в судових дебатах просив призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції саме ч.4 ст.186 КК України.

Щодо призначеного покарання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_8 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Всупереч доводів обвинуваченого, покарання ОСОБА_8 призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, злочин вчинив у стані сп`яніння.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке є мінімальним в межах санкцій ч.4 ст.185 та ч.4 ст.186 КК України, є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для зміни вироку та застосування до нього ст.69 КК України, про що поставлено питання в апеляційній скаргзі, колегія суддів не вбачає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 07.07.2022. відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 Корсун ОСОБА_12 Харлан ОСОБА_13