ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1155/23 Справа № 216/4978/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

04 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачено ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження № 0001082 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою зі змінами прокурора ОСОБА_8 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 23 листопада 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 23 листопада 2022 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, яка є громадянкою України, має базову середню освіту, офіційно не працевлаштована, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має на утриманні неповнолітню доньку, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судима:

- 12.05.2014 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 190 КК України до 80 годин громадських робіт;

- 14.12.2015 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік. За визначенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровській області від 03.06.2016 року, змінено звільнення від відбуття покарання с іспитовим строком призначеного за вирком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2015 року та призначено до відбуття 1 рік позбавлення волі;

- 06.06.2017 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяця. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2015 року призначено до відбуття 1 рік 3 місяця позбавлення волі. Звільнилась з місця позбавлення волі 05.01.2018 року по відбуттю строку покарання;

- 13.03.2019 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбутний строк за вирком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2018 року та остаточно визначено до відбуття 2 роки 3 місці позбавлення волі. За вирком Дніпровського апеляційного суду від 03.06.2019 року вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області скасовано, призначено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України 2 роки позбавлення волі. Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2018 року виконати самостійно. Звільнилась з місця позбавлення волі 28.12.2020 року по відбуттю строку покарання;

- 02.11.2022 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 ст. 76 КК України звільнена з іспитовим строком на 2 (два) роки,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання із застуванням ст. 69 КК України, у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2022 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку, визначеного судом в 3 роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Відповідно до вироку суду, 23 серпня 2022 року, в період часу приблизно з 16 годині 29 хвилин до 16 годин 36 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Сільпо № 219» ТОВ «Сільпо-Фуд», який розташований за адресою: площа Визволення, буд. 1 «к» у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, діючи умисно, з корисливих мотивів, та реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, впевнившись у відсутності свідків-очевидців та переконавшись в тому, що її дії носять таємний характер та за нею ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю уваги з боку продавців, шляхом вільного доступу, із торгівельних прилавок магазину таємно викрала продукти харчування на загальну суму 1078,94 грн., що належали «Сільпо № 219» ТОВ «Сільпо-Фуд», сховавши до сумки, яку мала при собі, та пройшовши через касову зону магазину «Сільпо №219» ТОВ «Сільпо-Фуд», не здійснивши розрахунку за вищевказаний товар, направилась на вихід з приміщення магазину «Сільпо №219» ТОВ «Сільпо-Фуд», де на виході з приміщення магазину була зупинена охороною вищевказаного магазину, тим самим виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор, не оспорюючи висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність обраної судом кваліфікації, просить вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпр від 23 листопада 2022 рокускасувати в частині призначеного покарання, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання; ухвалити новий вирок в цій частині та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.11.2022 року, яким ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбаченими вимогами ст. 76 КК України - виконувати самостійно; в іншій частині вирок суду залишити без змін. Вважає, що судом І інстанції, при застосуванні вимог ст. 69 КК України, не в повній мірі взято до уваги особу обвинуваченої, а саме: вона є раніше неодноразово судимою особою, на час ухвалення вироку мала не погашені та не зняті в установленому законом порядку судимості в більшості випадків за правопорушення проти власності, відбувала покарання за раніше вчинені правопорушення вказаної категорії і в місцях позбавлення волі, однак, належних висновків не зробила, до нормального життя не повернулася, не працевлаштувалася, як безробітна на обліку не перебуває, суспільно-корисною працею не займається, натомість, звільнившись з місць позбавлення волі знову продовжує злочинну діяльність. На думку прокурора, висловлене обвинуваченою у суді каяття є удаваним, спрямованим на уникнення покарання, яке б відповідало ступеню тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та їх наслідкам.

Представник потерпілого ОСОБА_9 до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явився, будучиповідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи та надав заяву про розгляд апеляційної скарги зі змінами прокурора без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги зі змінами та наполягала на її задоволенні, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги зі змінами прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення ніким не оскаржується, в тому числі і обвинуваченою, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні не в повному обсязі.

Що ж стосується покарання, призначеного судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що воно не відповідає вимогам Закону про кримінальну відповідальність та особі обвинуваченої ОСОБА_7 , внаслідок м`якості.

З вироку суду І інстанції вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засідання провину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала в повному обсязі, надала визнавальні покази.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначити покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Статтею 69 КК України передбачено призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом: за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому, п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року зазначає, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Колегія суддів вважає, що при призначені покарання ОСОБА_7 та застосуванні вимог ст. 69 КК України судом І інстанції не в повній мірі взято до уваги особу обвинуваченої, а саме, що ОСОБА_7 є раніше неодноразово судимою особою, має не погашені та не зняті в установленому законом порядку судимості, в більшості випадків за кримінальні правопорушення проти власності, однак, належних висновків не зробила, на шлях виправлення не стала, не працевлаштувалася, як безробітна на обліку не перебуває, суспільно-корисною працею не займається, натомість, звільнившись з місць позбавлення волі знову продовжила злочинну діяльність.

На думку колегії суддів, зазначене свідчить про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення та її схильність до вчинення кримінальних правопорушень, що, з урахуванням відсутності постійного законного джерела доходу, є причиною вчинення нею повторних кримінальних правопорушень проти власності. Обвинувачена постійно забезпечує власне існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном, що підвищує ризик вчинення нею інших аналогічних кримінально-караних діянь у подальшому.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги зі змінами прокурора, що суд І інстанції, призначаючи більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, посилаючись на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, належним чином не мотивував істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не надав належної оцінки тому факту, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою є тяжким та вчинене під час воєнного стану в державі.

Виходячи з положень, які містяться у п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», що у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до постановлення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається з кримінального провадження та вступної частини оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, 23.08.2022 року, тобто, під час воєнного стану, та, відповідно, до ухвалення вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.11.2022 року, яким вона засуджена за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на неї відповідних обов`язків.

Колегія суддів, враховуючи, що прокурором в суді І інстанції запропоновано призначити засудженій міру покарання у вигляді реального позбавлення волі, вважає, що вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.11.2022 року відносно ОСОБА_7 , повинен виконуватись самостійно.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

З вироку вбачається, що вирішуючи питання про обрання ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття обвинуваченої.

Колегія суддів звертає увагу, що щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагнення усунути нанесену шкоду та рішенні більше не вчиняти злочинів. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Разом з тим, визнання обвинуваченою вини у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення не надає суду підстав вважати, що остання припинить вчиняти їх у подальшому, оскільки факт вчинення злочину у цьому провадженні свідчить про те, що ОСОБА_7 не змінила своє ставлення до наслідків вчинених кримінальних правопорушень.

Отже, висловлене обвинуваченим у суді каяття є удаваним, спрямованим на уникнення покарання, яке б відповідало ступеню тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та їх наслідкам.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що судом першої інстанції необґрунтовано визнано доведеним наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, що унеможливлює застосування вимог ст. 69 КК України.

Як встановлено з вироку суду І інстанції, призначаючи вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка неодноразово судима, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, має базову середню освіту, офіційно не працевлаштована, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, проте має на утриманні неповнолітню доньку, перебуває в стані вагітності, на обліку у лікаря-психіатра не перебувала та не перебуває, разом з цим з жовтня 2018 року зверталась за медичною допомогою до лікаря-нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності.

Разом з тим, на думку колегії суддів, щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, судом першої інстанції не в повній мірі виконано вимоги вищевказаної норми кримінального закону, а саме в достатній мірі не враховано особу винної, яка раніше неодноразово судима, має не погашені та не зняті в установленому законом порядку судимості, в більшості випадків за кримінальні правопорушення проти власності, однак, належних висновків не зробила, на шлях виправлення не стала, не працевлаштувалася, як безробітна на обліку не перебуває, суспільно-корисною працею не займається, натомість, звільнившись з місць позбавлення волі знову продовжила злочинну діяльність; тяжкість скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, ступінь та його суспільна небезпечність - вчинення злочину проти власності, а тому помилково прийшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченої вимог ст. 75 КК України, оскільки виправлення останньої не можливе без реального відбуття покарання та ізоляції від суспільства.

Крім того, апеляційним судом отримано відповідь від начальника служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, згідно до якого, ОСОБА_7 ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає наркотичними речовинами, внаслідок чого має психічні та поведінкові розлади. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 28.01.2021 року ОСОБА_7 позбавлена батьківських прав у відношенні малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає разом з батьком та бабусею, мати участі у вихованні доньки не бере, матеріально не утримує. Новонароджений ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був залишений ОСОБА_7 в лікарні та йому надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

На думку колегії суддів, відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України через неможливість досягнення мети покарання без реального відбування покарання обвинуваченою, в зв`язку з чим, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.

Ухвалюючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, суд не навів у вироку переконливих доводів про доцільність такого звільнення з випробуванням, а лише вказав на дані про особу обвинуваченої та послався на обставини, що пом`якшують її покарання. Чим небезпечнішим для суспільства є вчинений злочин, тим вужча повинна бути сфера застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Визнання обвинуваченою вини у скоєнні інкримінованого злочину та скоєння кримінального правопорушення у стані вагітності повинні бути враховані при призначенні виду і міри покарання, що колегія суддів вважає підставою для призначення покарання у мінімальній межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України, але не можуть безумовно слугувати підставою для висновку про можливість виправлення обвинуваченої без реального відбуття призначеного судом покарання.

Скоєння зазначеного кримінального правопорушення свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності особи обвинуваченого, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, в мінімальній межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України - 5 років позбавлення волі, але без застосування вимог ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів і буде відповідати засадам ст. 65 КК України.

Таким чином, з урахуванням викладеного та ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який класифікується за ст. 12 КК України, як тяжкий злочин, суспільну небезпечністьвчиненого діяння, особу винної, у суду першої інстанції не було достатніх підстав для застосування положень ст.ст. 75,76 КК України, а тому доводи прокурора про призначення ОСОБА_7 несправедливого покарання внаслідок його м`якості є обґрунтованими, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду І інстанції і ухвалює новий вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Будь-яких виключних обставин справи, які б свідчили про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене колегія суддів постановляє свій вирок та призначає покарання необхідне для виправлення обвинуваченої, а також запобігання вчинення нових злочинів.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню обвинуваченій ОСОБА_7 не обирався, а тому строк відбування покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту її затримання на виконання цього вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 23 листопада 2022 рокувідносно ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покаранняза ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання.

Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.11.2022 року, яким ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбаченими вимогами ст.76 КК України - виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді: