1Справа № 335/3640/22 1-кп/335/302/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 за адресою: вул. Перемоги, буд. 107-Б, м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000221 від 09 червня 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця за мобілізацією, солдата, номера обслуги другого мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого

12.11.2021 вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України (далі КК України),

з угодою про визнання винуватості від 27 січня 2023 року, укладеною між прокурором та обвинуваченим,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

22.04.2022 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді номера обслуги другого мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , солдатом, діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без поважних причин, не з`явився з відпустки до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів до повернення до військової частини НОМЕР_1 не вживав та про своє місцезнаходження до органів командування, військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця несення військової служби до 20.06.2022.

В подальшому, 20.06.2022 ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 і приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Під час судового розгляду кримінального провадження, 27.01.2023 між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 472 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

За змістом цієї угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен останній понести із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. Враховуючи, що кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив у період іспитового строку, визначеного вироком Заводського районного суду міста Запоріжжя від 12.11.2021, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, сторони дійшли згоди, що остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити із застосуванням ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до вищезазначеного покарання, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці. Враховуючи, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, і до нього може бути застосовано тримання в дисциплінарному батальйоні, передбачене статтею 62 КК України, сторони дійшли згоди про можливість заміни позбавлення волі ОСОБА_4 на тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладанні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Обвинувачений у судовому засіданні також просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджене в ній покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання. Зазначив, що його згода на укладення угоди була добровільною.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні зазначила, що угода відповідає вимогам закону, укладена добровільно, її підзахисний повністю розуміє наслідки її укладення та невиконання, а тому просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини відповідно до ст. 470 КПК України, зокрема: характер і тяжкість обвинувачення, ступінь і характер сприяння підозрюваним у проведенні кримінального провадження, особу ОСОБА_4 , який раніше судимий, злочин вчинив у період іспитового строку, не одружений, має зареєстроване місце проживання у місті Запоріжжі, за станом здоров`я скарг не має.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені йому права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Сторонами угоди узгоджена міра покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, із врахуванням наявності низки обставин, які пом`якшують покарання, а саме того, що ОСОБА_4 з`явився із зізнанням, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, беззастережно визнав свою винуватість, а також, що він є військовослужбовцем, який приймає участь у відсічі збройної агресії Російської Федерації. Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, а також враховуючи конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, вищезазначені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначивши йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленій у санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, як про це просять сторони угоди.

Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив у період іспитового строку, визначеного вироком Заводського районного суду міста Запоріжжя від 12.11.2021, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити із застосуванням ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання, яке йому визначається цим вироком, призначивши остаточно покарання із урахуванням правил ст. 72 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці, як про це просять сторони в угоді.

Враховуючи обставини справи та особу ОСОБА_4 , який наразі є військовослужбовцем і продовжує службу в лавах Збройних Сил України, за місцем служби характеризується з позитивного боку, а також умови укладеної угоди, суд вважає можливим в порядку ст. 62 КК України замінити йому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Таким чином, суд встановив, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам КПК та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку відбування покарання засуджених військовослужбовців у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 04.06.2021 № 155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.08.2021 за № 1124/36746, військовослужбовці, засуджені до покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, до набрання вироком суду законної сили в установленому законодавством порядку тримаються на гауптвахтах Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або продовжують виконувати обов`язки військової служби у військовій частині (установі).

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. Клопотань про його застосування до набрання вироком законної сили під час судового розгляду не надходило. Отже, до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 має продовжувати виконувати обов`язки військової служби у військовій частині.

Строк відбування покарання слід обчислювати з моменту приведення вироку до виконання після набрання вироком законної сили.

Згідно з положеннями п. 1 розділу ІІ вищезазначеного Порядку після набрання законної сили вироком суду, яким військовослужбовця засуджено до покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, підготовку до відправлення такого військовослужбовця для відбування покарання до дисциплінарного батальйону організовують: якщо військовослужбовець продовжував виконувати обов`язки військової служби у військовій частині, - командир (начальник) військової частини (установи). Організація відправлення засудженого військовослужбовця до дисциплінарного батальйону здійснюється начальником органу управління Служби правопорядку в десятиденний строк з моменту одержання розпорядження про виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 січня 2023 року, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000221 від 09 червня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 Кримінального кодексу України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, призначеного вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2021 року, якому згідно з правилами ст. 72 Кримінального кодексу України відповідає 6 (шість) місяців позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 2 (два) місяці.

На підставі ст. 62 Кримінального кодексу України замінити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 2 (два) місяці триманням в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання після набрання вироком законної сили.

Вирок на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1