УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Володимир

Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про арешт майна начальника сектору дізнання Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000122, відомості про яке, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Із клопотання вбачається, що 16 березня 2023 року, в м. Устилуг, Володимирського району, Волинської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проходження паспортного контролю на ПП Устилуг пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК, які містить ознаки підробки.

16.03.2023 року відомості про даний кримінальний проступок внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000122 з попередньою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 КК України.

16.03.2023 року під час огляду місця події було вилучено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 06.03.2023, довідку військово-лікарської комісії №1612/2023 від 06.03.2023, мобільний телефон «Iphone» імей: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 з сім картою мобільного оператора № НОМЕР_4 пред`явивши які працівникам прикордонної служби, ОСОБА_4 намагався проїхати через державний кордон України.

Згідно ч.7 ст.237 КПК України, вилучені речі вважається тимчасово вилученим майном.

Таким чином, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 06.03.2023, довідку військово-лікарської комісії №1612/2023 від 06.03.2023, мобільний телефон «Iphone» імей: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 з сім картою мобільного оператора № НОМЕР_4 , підлягають арешту із забороною відчуження, розпорядження та користуванням, оскільки мають значення речових доказів і на даний час у провадженні є необхідність у проведенні за їх участю ряду судових експертиз та слідчих дій, що дозволить об`єктивно встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження. В іншому ж випадку, вказані речі, які є речовими доказами у кримінальному провадженні, підлягатимуть поверненню з подальшою неможливістю проведення необхідних експертиз, оскільки сліди злочину на них можуть бути знищені.

В судове засідання слідчий не з`явився, однак подав заяву у якій зазначив, що вимоги клопотання підтримує та просить проводити розгляд справи за його відсутності.

Власник майна в судове засідання не з`явився.

Згідно ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі його сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літтоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрог проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На думку суду, обмеження ОСОБА_4 у праві володіння, користування та розпорядження телефоном призведе до надмірного обмеження у задоволенні соціально-побутових потреб його сім`ї, які можуть суттєво позначитись на його інтересах.

Матеріалами клопотання слідчим не доведено, що залишення у володінні, користуванні та розпорядженні, мобільного телефону «Iphone» імей: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 з сім картою мобільного оператора № НОМЕР_4 може заподіяти будь-яку шкоду для досудового розслідування.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що клопотання слід задовільнити частково та накласти арешт на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 06.03.2023, довідку військово-лікарської комісії №1612/2023 від 06.03.2023, що видані на ім`я ОСОБА_4 із забороною відчуження та розпорядження та користування ними.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання начальника сектору дізнання Володимир Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 06.03.2023, довідку військово-лікарської комісії №1612/2023 від 06.03.2023, що видані на ім`я ОСОБА_4 , позбавивши права на відчуження, розпорядження та користування майном з метою забезпечення збереження його як речового доказу, котрі були вилучені під час огляду місця події 16.03.2023 року у ОСОБА_4 .

В решті клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Арешт майна є тимчасовим, до скасування у встановленому КПК України порядку заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.174 ч.1 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її постановлення.

Слідчий суддя /--/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1