Дата документу 23.03.2023 Справа № 1-1/2004
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 1-1/2004 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/606/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Дніпровська виправна колонія №89»,

розглянула 23 березня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року, якою заяву засудженого вироком апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року ОСОБА_8 за ст.93 п.п. «а», «и», «і» КК України (1960 року), ч.4 ст.189 КК України (2001 року), ч.2 ст.123 КК України (1960) року до довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є його особистою власністю повернуто заявнику з усіма доданим до неї матеріалами.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До суду надійшла заява ОСОБА_8 (уточнена) про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року, яким його засуджено за ст.93 п.п. «а», «и», «і» КК України (1960 року), ч.4 ст.189 КК України (2001 року), ч.2 ст.123 КК України (1960) року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю.

В обґрунтування заяви ОСОБА_8 посилався на те, що під час судового слідства не було встановлено належність трупу саме ОСОБА_9 , посилаючись на висновок експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 29.02.2016 року № 5/к, яким, на думку заявника, ще у 2016 році були встановлені фактичні дані, які підтверджують, що вищезазначений викопаний у полі в районі села Долинка Гуляйпільського району Запорізької області труп за наявними в нього зубами не можна ідентифікувати як труп ОСОБА_9 .

Вищенаведене, на думку заявника, також підтверджується фактичними даними, процесуальним джерелом яких є висновок експерта КЗ «Дніпропетровського бюро судово-медичних експертиз» ДОР № 63 від 09.04.2019 року.

Зазначає, що на труп у полі в районі села Долинка Гуляйпільського району Запорізької області як на труп ОСОБА_9 вказав підозрюваний ОСОБА_10 в ході відтворення обстановки та обставин події, отже фактично, штучне створення доказів вбивства ОСОБА_9 з використанням трупа іншої людини зі слідами насильницької смерті вчинив саме підозрюваний ОСОБА_10 .

Штучне створення доказів вбивства ОСОБА_9 з використанням трупа іншої людини зі слідами насильницької смерті вважає нововиявленими обставинами, що в сенсі пункту 1 ч.2 ст.459 КПК України 2012 року є підставою для перегляду за цими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року.

З наведеного вище, на думку заявника, випливає те, що під час вищезгаданого відтворення обстановки та обставин події підозрюваний ОСОБА_10 надав органу слідства завідомо неправдиві показання про те, що вищезазначений труп, на який він вказав, є трупом ОСОБА_9 . Тим самим ОСОБА_10 під час досудового слідства ввів слідство в оману, щодо впізнання ним знайденого трупа у полі в районі села Долинка Гуляйпільського району Запорізької області.

Зазначав, що на завідомо неправдивих показаннях підозрюваного ОСОБА_10 щодо належності трупа ОСОБА_9 ґрунтується обвинувальний вирок Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року, такі його завідомо неправдиві показання вважає нововиявленими обставинами в сенсі пункту 1 ч.2 ст.459 КПК України 2012 року, які є підставою для перегляду за цими нововиявленими обставинами зазначеного вироку, що набрав законної сили, тому просив переглянути вищезазначений вирок за нововиявленими обставинами, скасувати вирок апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року, за яким його засуджено за ст.93 п.п. «а», «и», «і» КК України (1960 року), ч.4 ст.189 КК України (2001 року), ч. 2 ст.123 КК України (1960) року довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його особистою власністю та ухвалити новий вирок, повністю виправдувальний щодо нього.

Ухвалою колегії суддів Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2022 року заяву засудженого ОСОБА_8 залишено без руху та надано йому дванадцятиденний строк для усунення недоліків.

Зокрема, в порушення вимог ст.462 КПК України в заяві засудженого ОСОБА_8 не зазначені обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі суду та засудженому під час судового розгляду, відсутнє обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, в прохальній частині заявлена вимога, яка не відповідає положенням ст.467 КПК України. Викладені в заяві ОСОБА_8 доводи фактично вказують про оскарження фактичних обставин, які були встановлені судом раніше.

При цьому засудженому було роз`яснено, що у разі невиконання вимог ухвали протягом установленого строку заява буде йому повернута.

На виконання вищевказаної ухвали колегії суддів Заводського районного суду м. Запоріжжя засуджений ОСОБА_8 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із заявою, однак недоліки, які були зазначені в ухвалі суду від 09 листопада 2022 року, в повному обсязі не усунув.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року заяву засудженого вироком апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року ОСОБА_8 за ст.93 п.п. «а», «и», «і» КК України (1960 року), ч.4 ст.189 КК України (2001 року), ч.2 ст.123 КК України (1960) року до довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є його особистою власністю повернуто заявнику з усіма доданим до неї матеріалами.

Повертаючи заяву засудженого, суд першої інстанції зазначив, що заява ОСОБА_8 про перегляд вироку апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 за нововиявленими обставинами не оформлена згідно з вимогами ст.462 КПК України і ОСОБА_8 не усунув недоліки заяви, зазначені в ухвалі Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.11.2022, вона підлягає поверненню особі, яка її подала.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі засуджений вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що штучне створення доказів вбивства ОСОБА_9 з використанням трупа іншої людини зі слідами насильницької смерті є нововиявленими обставинами, що в сенсі пункту 1 ч.2 ст.459 КПК України, та є підставою для перегляду за цими обставинами вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року. На труп у полі в районі села Долинка Гуляйпільського району Запорізької області як на труп ОСОБА_9 вказав підозрюваний ОСОБА_10 в ході відтворення обстановки та обставин події. Однак цей труп за наявними в нього зубами не можна ідентифікувати як труп ОСОБА_9 . Даний факт підтверджує те, що співробітники правоохоронних органів змусили їх обмовити себе у вчиненні вбивства ОСОБА_9 , оскільки з огляду на викладене вище є очевидним, що ніхто з них в ніч з 1 на 2 жовтня 2000 року ОСОБА_9 не вивозив в поле у районі села Долинка Гуляйпільського району Запорізької області, не вбивав останнього і труп його не закопував. Отже фактично штучне створення доказів вбивства ОСОБА_9 з використанням трупа іншої людини зі слідами насильницької смерті вчинив саме підозрюваний ОСОБА_10 . Інші недоліки колегія суддів встановила виключно внаслідок неправильного тлумачення або навмисного перекручування суті його заяви.

Цілком очевидним є те, що обставини, встановлені у 2016 та 2019 роках, не були відомі ні йому, ні суду при розгляді як в першій інстанції у 2004 році, так і в другій інстанції у 2005 році. Таким чином, суд першої інстанції ухилився від того, щоб відповідно до ст.94 КПК України оцінити докази, які підтверджують наявність обставин, що в свою чергу підтверджують наявність нововиявлених обставин у сукупності з іншими зібраними у справі доказами з точки зору їх взаємозв`язку.

Також звертає увагу на те, що в своїх ухвалах від 09.11.2022 року та від 06.12.2022 року колегія суддів дійшла висновку про те, що обставини, на які в своїй заяві він посилається, як на нововиявлені, такими не є, на підставі самостійно зібраних фактичних даних, джерелом яких є ухвала Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 06.12.2018 року. Отже, колегія суддів з власної ініціативи здійснила у не процесуальний спосіб непритаманні для суду функції щодо збирання доказів.

Крім того, суд першої інстанції повернув йому скаргу в порушення вимог ч.4 ст.461 КПК України, відповідно до якої за наявності обставин, які підтверджують невинуватість засудженого або вчинення ним менш тяжкого кримінального правопорушення, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами строками не обмежено. Всупереч вимогам ч.4 ст.461 КПК України колегія суддів обмежує передбаченим ч.1 цієї статті трьохмісячним строком перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, які підтверджують його невинуватість.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу на новий розгляд.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений та його захисник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги засудженого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглянув оскаржуване судове рішення в межах апеляційної скарги.

Глава 34 КПК України визначає підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими або виключними обставинами, строки звернення й вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.464 КПК України суддя не пізніше наступного дня після надходження заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами до суду перевіряє її на відповідність вимогам статті 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за ново виявленими або виключними обставинами.

На цій стадії суд перевіряє заяву на відповідність вимогам ст.462 КПК України, а саме в частині дотримання заявником встановленої форми та змісту заяви.

Якщо заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами не оформлено згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, то відповідно до вимог ч.3 ст.464 КПК України застосовуються правила частини третьої статті 429 цього Кодексу, а саме заява повертається у передбачених у цій частині вказаної статті випадках.

Таким чином, на стадії вирішення питання відповідності заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами вимогам ст.462 КПК України процесуальним законом передбачено можливість прийняти рішення, зокрема про повернення заяви у передбачених частиною третьою статті 429 КПК України випадках.

З матеріалів провадження вбачається, що, приймаючи рішення про повернення заяви засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року відносно нього за нововиявленими обставинами, місцевий суд вказав про не усунення ОСОБА_8 недоліків, зазначених в ухвалі суду від 09 листопада 2022 року про залишення без руху відповідної заяви останнього.

Тобто, районний суд, встановивши, що заява засудженого не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ч.2 ст.462, ч.3 ст.459 КПК України, застосував положення ч.3 ст.429 КПК України, залишив її без руху і надав строк на усунення недоліків.

При цьому встановленими недоліками, які і стали перешкодою для відкриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_8 було не зазначення обставин, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі суду та засудженому під час судового розгляду.

Так, в своїй заяві ОСОБА_8 зазначив, що засуджений ОСОБА_10 при розгляді кримінальної справи обмовив його, а вбивство ОСОБА_9 вчинив саме ОСОБА_10 .

Разом з цим, ОСОБА_8 брав участь у розгляді кримінальної справи, знав про зміст показів ОСОБА_10 , наданих тим як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні, а тому мав можливість ставити питання ОСОБА_10 для усунення протиріч у його показах, всі матеріали кримінального провадження досліджувалися за участю обвинуваченого.

Мотивуючи свої доводи ОСОБА_8 не наводить жодного обґрунтування того, чому ці обставини є новововиявленимии, та яким чином вони самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність судового рішення та підтверджують завідому недостовірність доказів, на яких ґрунтується це рішення, що ці обставини не могли бути відомі йому і суду на момент розгляду справи.

Проте, наведені засудженим обставини вочевидь не могли бути не відомі ОСОБА_8 ще і при розгляді справи як в першій інстанції, так і в апеляційній.

Викладені в заяві ОСОБА_8 доводи вказують на незгоду із оцінкою суду при ухваленні вироку та про оскарження фактичних обставин, які були встановлені судом раніше. За змістом ч.2 ст.459 КПК України зазначені обставини не належать до нововиявлених.

Одночасно, судова колегія зауважує на практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності.

Так, у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «жодна сторона не має вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру» (заява № 4994/04, (Zheltyakov v. Ukraine).

Слід відмітити, що у межах визначеного судом строку засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду першої інстанції з заявою на усунення зазначених в ухвалі місцевого суду від 09 листопада 2022 року недоліків.

Однак, як видно зі змісту цієї заяви, вказані в ухвалі суду недоліки засуджений не усунув, а лише повторно виклав доводи первісної заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року.

У заяві, поданій на усунення недоліків, засуджений усупереч вимогам ст.462 КПК України також не наводить обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, та обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, вичерпний перелік яких зазначено у ч.2 ст.459 КПК України, а також підстави, з яких ним подано заяву до суду.

Крім того, у поданій ОСОБА_8 заяві на усунення недоліків не зазначено, чи дотримано ним з урахуванням положень ст.461 КПК України строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Таким чином, засуджений недоліки заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у заяві в новій редакції у визначений строк не усунув, а тому відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.429 КПК України місцевий суд обґрунтовано повернув її ОСОБА_8 .

Посилання засудженого на те, що труп, який було виявлено під час огляду від 21 жовтня 2000 року, не належить потерпілому ОСОБА_9 , вже були предметом судового розгляду за заявою ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 07.12.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 14.07.2005 року за нововиявленими обставинами, в якій він зазначав, що під час судового слідства не було встановлено належність трупу саме ОСОБА_9 .

Суд апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали місцевого суду надав їм оцінку та відмовив у задоволенні апеляційної скарги. Постановою Верховного Суду України від 21 січня 2020 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 6 грудня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 6 травня 2019 року залишено без змін, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника - залишені без задоволення.

Отже, відсутність певного аргументування і стало обґрунтованою підставою для прийняття оскаржуваного рішення, що відповідає вимогам п.1 ч.3 ст.429 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що по справі колегією суддів не встановлено порушень кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Разом з цим, ОСОБА_8 належить роз`яснити, що, за умови усунення відзначених недоліків, зазначене рішення не перешкоджає заявнику повторно, з дотриманням положень КПК України, звернутися з заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 459, 464КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року, якою заяву засудженого вироком апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року ОСОБА_8 за ст.93 п.п. «а», «и», «і» КК України (1960 року), ч.4 ст.189 КК України (2001 року), ч.2 ст.123 КК України (1960) року до довічного позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є його особистою власністю повернуто заявнику з усіма доданим до неї матеріалами, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4