Справа № 944/2299/20
Провадження №1-кп/944/387/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2022м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яворові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000460 від 29.04.2020 про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Труханів Сколівського району Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, із вищою освітою, не судимого, учасника бойових дій, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 4 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в :
старший лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України проходячи військову службу на посаді командира 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 119, 120, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, без дозволу командування військової частини, в умовах особливого періоду, 07.12.2018 у невстановлений слідством час, але до 08.00 год., самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та до 20.02.2019, тобто моменту повернення до вказаної військової частини, незаконно знаходився за межами розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) проводячи службовий час на власний розсуд, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинив - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Крім того, старший лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України проходячи військову службу на посаді командира 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 119, 120, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових о бов`язків, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, без поважних причин та дозволу командування військової частини, в ловах особливого періоду, о 08.00 год. 21.10.2019 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) із наданої йому основної щорічної відпустку за 2019 рік та до 13.12.2019, тобто моменту повернення в розташування вищевказаної в військової частини, проводив службовий час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
Також, старший лейтенант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України проходячи військову службу на посаді командира 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 119, 120, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, без дозволу командування військової частини, в умовах особливого періоду, 16.01.2020 у невстановлений слідством час, але до 08.00 год., самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та до 29.04.2020, моменту прибуття до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (вул. Максима Кривоноса, 6, м. Львів), проводив службовий час на власний розсуд, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинив - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, надав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Також обвинувачений вказав, що він був відсутній у військовій частині в зв`язку із сімейними обставинами. Керівництво про причини неявки не повідомляв. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.
Обвинувачений та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Як встановлено у судовому засіданні, показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Також судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позицій.
У зв`язку із викладеним, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників кримінального провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Також з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.
При цьому, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.4 ст.407, ч.4 ст.407 КК України доведена повністю. Його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України оскільки він, будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин та самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, суворо дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинам, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаних кримінальних правопорушень, спосіб їх вчинення, мету та мотив вказаних діянь, а також те, що обвинувачений визнав себе повністю винним у вчиненні кримінальних правопорушень, розкаюється у вчиненому, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби та за місцем проживання, є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 ), а також наявність обставин, які пом`якшують покарання.
Як обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідно до ст.50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України.

Крім цього, беручи до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши при цьому іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень у майбутньому.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 370, 373-374, 395 КПК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 407, ч.4 ст.407, ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1