Справа № 305/789/16-к
Провадження № 1-кп/307/48/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року Тячівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

присяжних ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

законного представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, кримінальне провадження, за № 0000208, про обвинувачення

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, сезонного робітника, неодруженого, раніше не судимого, у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:
21 лютого 2016 року, близько 23-ї год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в урочищі Банський, у селі Косівська Поляна, Рахівського району, біля мосту через річку Кісва, ОСОБА_11 вчинив замах на вбивство потерпілого ОСОБА_9 , який не довів до кінця по незалежних від нього причинах за наступних обставин.

Критичного дня, біля 22-ї години обвинувачений ОСОБА_11 прийшов у кафе в урочищі Банський де мав сутичку з ОСОБА_9 , який у присутності інших осіб наніс йому кілька ударів долонею по обличчю. Покинувши через деякий час кафе, ОСОБА_11 на своєму скутері поїхав додому, де взяв кухонний ніж і пішки повернувся в урочище Банський та біля мосту через річку Кісва, почав очікувати Вариводу. Приблизно о 23-й годині, коли ОСОБА_9 та ОСОБА_12 ішли додому з вказаного вище кафе, ОСОБА_11 вступив у бійку з Вариводою під час якої вони наносили один одному удари по різних частинах тіла, а потім з мотивів помсти за нанесені образи та побої, обвинувачений умисно, з метою позбавлення життя потерпілого, завдав ОСОБА_13 один удару ножем, у задню частину шиї, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді відкритого проникаючого колото-різаного поранення хребта та спинного мозку на рівні С5, перелому остистого відростка С5 та задньої пластини 5 справа з ознаками повного анатомічного розриву спинного мозку, тетрапарезу, які є небезпечними для життя у момент їх спричинення та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Від отриманого удару ОСОБА_9 впав на землю, а ОСОБА_14 почав махати ножем у бік ОСОБА_12 , якому тілесних ушкоджень не завдав, а лише пошкодив його верхній одяг. Потім обвинувачений покинув місце події у напрямку свого місця проживання.

Таким чином ОСОБА_11 , нанісши удар ножем у життєво-важливий орган, хребет, вчинив всі дії, які вважав необхідними для заподіяння смерті ОСОБА_9 , однак смерть останнього не наступила через втручання у сутичку ОСОБА_12 та надання потерпілому своєчасної медичної допомоги, тобто з причин, які не залежали від волі обвинуваченого.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_11 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 115 КК України закінчений замах на умисне вбивство.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав. Пояснив, що 21.02.2016, після 22-ї год., він пішов до бару в урочищі Банський. Коли зайшов у середину бару, до нього підійшов ОСОБА_15 , який наніс йому удар долонею по обличчю та сказав, щоб він вийшов на двір. На дворі біля входу в бар стояло близько восьми хлопців. ОСОБА_15 знову наніс йому два удари. Він забіг у бар і попросив бармена щоб той допоміг йому вийти. Після цього сів на свій скутер і поїхав до знайомого, який проживає неподалік, але йому ніхто не відчинив двері. Там він простояв близько двадцяти хвилин. Знову сів на скутер і поїхав додому. На мості на нього чекали ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Він не зміг їх об`їхати, тому зупинився. ОСОБА_15 сказав йому, щоб підійшов до них. Він взяв з під сидіння скутера ніж, підійшов до них та почав ним розмахувати горизонтально зправа наліво. Можливо випадково поранив Вариводу та порізав одяг на Друлякові. Після цього сів на скутер і поїхав додому. Ніж не мив, оскільки на ньому не було ніяких слідів. Зранку додому до нього приїхали працівники поліції які сказали, що необхідно поїхати з ними у м. Рахів. На столі у нього стояла пляшка пива і поліцейські запропонували йому його випити. Він випив дві кружки пива та поїхав на експертизу. Під час слідчого експерименту давав такі показання, як говорив слідчий. Вважає свої дії самообороною.

Потерпілий ОСОБА_17 у судове засідання не з`явився. Надав заяву в якій просив розглядати кримінальне провадження в його відсутності. Дані ним раніше показання підтримує.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина ОСОБА_11 у вчиненні замаху на вбивство ОСОБА_9 доведена повністю. Не дивлячись на його заперечення це стверджується наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що раніше між ним та ОСОБА_11 був конфлікт. Критичного дня вони зустрілися з обвинуваченим у барі, де він хотів його налякати та поговорити. Запитав Демківа чому той його вдарив, а обвинувачений пояснив, що переплутав його з іншим хлопцем. На цьому вони розійшлися. ОСОБА_11 пішов у бар за сигаретами, випив якийсь напій та поїхав на скутері вниз дорогою, а він із друзями продовжив сидіти у барі. Згодом разом з ОСОБА_18 пішли додому. Він йшов спереду, а ОСОБА_18 позаду нього. Вулиця освітлювалася світлом із будинків. Біля мосту на них чекав ОСОБА_19 , який підбіг до нього ззаду та наніс йому удар ножем в спину, від чого він впав на землю. Після падіння побачив ОСОБА_11 , але рухатися вже не міг. Чи наносив ОСОБА_14 удари Друляку не бачив. Просить покарати обвинуваченого по всій суворості, відповідно до закону, оскільки в результаті злочину він став інвалідом і втратив можливість самостійно пересуватися. Цивільний позов підтримує.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22.02.2016 об`єктом огляду являється автодорожній міст, який розташований за адресою: с. Косівська Поляна, вул. Центральна, Рахівського району Закарпатської області. Вказаний міст знаходиться на відстані близько 5 метрів від таблички з найменуванням села «Косівська Поляна» в напрямку центру вищевказаного населеного пункту. Даний автодорожній міст розміром близько 50х20 метрів, побудований із бетонної суміші. По сторонах із правого та лівого боку наявні металеві поручні та пішохідні доріжки шириною 0.3 метри, які відмежовуються бетонною перегородкою. На асфальтобетонному покритті наявна снігова слякоть, мокрий сніг та грязьові покрови. Під час детального огляду жодних слідів не виявлено.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні показав, що у барі його компанія сиділа поруч з компанією В. Вариводи. Коли у приміщення зайшов ОСОБА_19 потерпілий ОСОБА_13 підійшов до нього і між ними виникла сварка. ОСОБА_21 їх розборонив та вивів на двір. Коли вони виходили ОСОБА_15 легко вдарив Демківа рукою по потилиці. Обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Протоколом медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 22.02.2016 стверджено, що в освідчуваний ОСОБА_11 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно протоколу огляду місця події від 22.02.2016, об`єктом огляду являється будинок АДРЕСА_2 . У приміщенні кухні знаходиться меблева стінка, розміром 3х0.5 м. В третій шухляді з чотирьох знаходяться ножі та ножниці різної форми та розміру. В присутності ОСОБА_22 було відкрито вказану шухляду, де він показав ніж з червоною рукояткою, яким наносив тілесні ушкодження. Розмір вказаного ножа становить 31 см. Довжина рукоятки 14 см., довжина леза 17 см., вказаний ніж знаходиться в пластиковому чохлі.

Відповідно до висновку експерта № 85 від 17.03.2016, у громадянина ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого проникаючого колото-різаного поранення хребта та спинного мозку на рівні С5, перелому остистого відростка С5 та задньої пластинки С5 справа з ознаками повного анатомічного розриву спинного мозку, тетрапарез. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії колото-ріжучого предмета по ударному механізму спричинення, яким могло бути лезо ножа та вкладаються в строк події, що мала місце 21.02.2016 року. Був нанесений один удар, що спричинив тілесне пошкодження. Вище вказані тілесні ушкодження являли собою небезпеку для життя в момент спричинення і їх слід кваліфікувати як тяжкі тілесні ушкодження.

Висновком експертом № 116 від 18.03.2016 стверджено, що у громадянина ОСОБА_11 яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено.

Згідно висновку експерта № 137 від 10.03.2016 у ОСОБА_12 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Відповідно до висновку експерта № 137 від 29.02.2016 кров підозрюваного ОСОБА_11 , 1995 р.н., відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еротрицитарною системою АВО.

Висновком експерта № 179 від 25.03.2016 стверджено, що кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною еротрицитарною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_11 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У слідах на куртці (об. №№ 1-3, 5, 6), на джинсах (об. №№ 8, 9), вилучених у потерпілого ОСОБА_9 , знайдена кров людини. При встановлені групової належності крові у слідах на речових доказах за ізосерорологічною еротрицитарною системою АВО виявлено: у об. №№ 1, 3, 5, 6, 8, 9 знайдений тільки антиген В. Антиген А та ізогемагглютиніни анти-А, анти-В у цих слідах не виявлені. Виявлений у об. №№ 1, 3, 5, 6, 8, 9 антиген В властивий організму потерпілого ОСОБА_9 , отже, кров у цих слідах на речових доказах могла походити від нього самого. У об. № 2 на куртці знайдений тільки антиген А. Антиген В та ізогемаглютиніни анти-А, анти-В у цьому сліді не виявлені. Невиявлення у об. № 2 антигену В дозволяє виключити можливість походження крові у цьому сліді від потеплілого ОСОБА_9 . Виявлений у об. № 2 антиген ВА властивий організму підозрюваного ОСОБА_11 , тому не виключено, що кров у цьому сліді на куртці могла походити від нього. У слідах об. № 4 на куртці, об. № 7 на джинсах, вилучених у потерпілого ОСОБА_9 , кров не знайдена.

Висновком експерта № 174 від 18.03.2016 стверджено, що кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною еротрицитарною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_11 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еротрицитарною системою АВО. У слідах на еластичному бинті (об. №№ 1, 2), вилученого від підозрюваного ОСОБА_11 , знайдена кров людини. При встановлені групової належності крові у слідах на речовому доказі за ізосерорологічною еротрицитарною системою АВО, об. №№ 1, 2 знайдені антиген А та ізогемаглютинін анти-В, тобто у об. №№ 1, 2 встановлена група крові А з ізогемаглютиніноном анти-В. Дана група крові властива підозрюваному ОСОБА_11 , отже кров в об. №№ 1, 2 на еластичному бинті могла походити від нього самого. Невиявлення у об. №№ 1, 2 антигену В дозволяє виключити можливість походження крові у цих слідах від потерпілого ОСОБА_9 . У слідах об. №№ 3-6 на куртці, об. №№ 7-15 на джинсах, вилучених у підозрюваного ОСОБА_11 , кров не знайдена.

З протоколу слідчого експерименту проведеного з ОСОБА_12 та відеозапису цього експерименту вбачається, що він на місці показав і розповів, як 21 лютого 2016 року на мості через річку Кісва, в урочищі Банський, села Косівська Поляна, обвинувачений ОСОБА_11 зустрів його і ОСОБА_9 та вступив у бійку з останнім. Після того, як вони нанесли один одному по кілька ударів руками, ОСОБА_14 підскочив до Вариводи і наніс йому удар ножем в верхню частину спини посередині. За допомогою статиста ОСОБА_18 показав механізм нанесення удару: потерпілий та обвинувачений знаходяться обличчям один до одного, ОСОБА_14 підступає майже впритул до Вариводи і правою рукою наносить удар в верхню частину середини спини, зверху вниз.

З протоколу слідчого експерименту та відеозапису до нього по кримінальному провадженню за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 121 КК України проведеного з підозрюваним ОСОБА_11 убачається, що він на місці розповів та показав, що 21 лютого 2016 року, біля 21.30 год. прийшов у бар в урочищі Банський. Взяв пиво і вийшов на вулицю. До нього підійшов ОСОБА_9 , з яким у нього 3 місяці тому був конфлікт, почав чіплятися до нього, ображати словами і наніс йому один удар долонею по обличчю. Він зайшов у бар і попросив бармена щоб вивів його з території бару. Разом з ним на вулицю вийшов і Варивода, який ще двічі легко вдарив його долонею по обличчю. Після цього поїхав додому, випив пиво, взяв кухонний ніж і пішки пішов в урочище Банський. Деякий час він чекав ОСОБА_13 , але той не виходив і він бачачи, що біля бару багато хлопців вирішив іти додому. Коли підходив до мосту почув що хтось за ним кричить і побачив що то ОСОБА_13 із незнайомим йому хлопцем. Варивода почав його ображати. Він не витримав і вдарив його кулаком в обличчя. Той упав на землю, а він підійшов до ОСОБА_18 , але той почав тікати. Він повернувся і побачив біля себе Вариводу, який взяв його руками за груди і вони почали тягатися. Під час цієї тяганини він нехотячи вдарив його ножем у спину. За допомогою манекена ОСОБА_11 показав механізм нанесення удару: вони знаходяться обличчям один до одного, Варивода тримає його руками за одяг в області грудей, а він правою рукою наносить йому удар в верхню частину середини спини, зправа наліво.

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Показанням обвинуваченого ОСОБА_14 в частині заперечення своєї винуватості суд дає критичну оцінку, як надуманим з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин опираючись на наступні факти.

Під час проведення слідчого експерименту, який проводився наступного дня ОСОБА_11 показав, що після сутички з ОСОБА_13 біля кафе він поїхав додому, взяв кухонний ніж і пішки повернувся в урочище Банський де очікував на Вариводу. Крім того під час слідчого експерименту він показав, яким чином наніс удар потерпілому. І хоча його показання дещо різняться з показаннями даними ОСОБА_12 під час слідчого експерименту, в частині механізму нанесення удару (зверху вниз у Друляка і збоку, справа наліво, у Демківа) вони співпадають в основному в місці удару. Обидва показали одне і те саме місце куди було нанесено удар, хребет, дещо нижче шиї, що крім того вбачається і з висновку судово-медичної експертизи. Також вони співпадають у тому, що під час нанесення удару обвинувачений та потерпілий знаходилися обличчям один до одного.

Махаючи ножем таким чином, як показав у судовому засіданні ОСОБА_11 , (горизонтально, зліва направо, перед собою), можливості нанести удар у спину Вариводи, який знаходився прямо пред ним, і повернутий обличчям до нього у обвинуваченого не було.

Обидва протоколи слідчих експериментів спростовують твердження обвинуваченого дані в судовому засіданні про те, що він захищався від нападу ОСОБА_9 та ОСОБА_12 і махав ножем перед собою строго горизонтально, зліва направо.

Протоколи слідчих експериментів проведених із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , суд вважає належними та допустимими доказами відповідно до правових позицій, викладених у постановах Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17) та від 17 березня 2021 року справа № 761/10306/15-к.

Суд не приймає до уваги показання потерпілого ОСОБА_23 в частині того, що ОСОБА_11 наніс йому удар ножем підбігши ззаду, оскільки вони спростовуються протоколами слідчих експериментів з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Згідно позиції Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03 березня 2021 року в справі № 286/1641/17 відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України та усталеної судової практики, питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При цьому, якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Керуючись вказаною позицією суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_11 вчинив злочин із застосуванням ножа за яким спеціально поїхав додому, після чого повернувся та тривалий час очікував потерпілого Вариводу, якому наніс удар у життєво важливий орган верхню частину хребта -, в результаті чого пошкодив спинний мозок. Тобто враховуючи предмет, яким було нанесено тілесне ушкодження, його розміри, згідно висновку криміналістичної експеритизи довжина клинка становить 178 мм., ширина - 34 мм., товщина 1.5 мм. та орган у який наносив удар обвинувачений, хребет, у якому знаходиться спинний мозок, суд приходить до висновку, що умисел Демківа був спрямований саме на позбавлення життя потерпілого Вариводи.

Згідно обвинувального акту, крім цього злочину, ОСОБА_11 обвинувачується і в тому, що після вчинення замаху на вбивство Вариводи, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя двох осіб, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, з метою позбавлення життя неповнолітнього ОСОБА_12 та бажаючи настання його смерті, ОСОБА_11 , тримаючи у руках ніж, який спеціально для цього взяв із собою з будинку, де тимчасово проживав, завдав неповнолітньому ОСОБА_12 одного удару в область живота, однак неповнолітній ОСОБА_12 , з метою уникнення вказаного удару, відхилився у протилежну від напрямку удару сторону, внаслідок чого лезом ножа було пошкоджено лише його верхній одяг.

Таким чином ОСОБА_11 вчинив всі дії, які вважав необхідними для заподіяння смерті неповнолітнього ОСОБА_12 , однак смерть останнього не наступила через своєчасне ухилення останнього від удару ножем у живіт у життєво важливі органи, тобто з причин, які не залежали від волі Ю.В. Демківа. (Зміст та орфографія обвинувального акту збережені). У зв`язку з цим обвинуваченням дії обвинуваченого органом досудового розслідування було кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України за кваліфікуючою ознакою закінчений замах на убивство двох осіб.

Розглянувши матеріали кримінального провадження в цій частині обвинувачення, оцінивши досліджені по справі докази з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності, суд приходить до висновку про відсутність у діях обвинуваченого Демківа замаху на вбивство ОСОБА_12 , а отже і складу та події злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 - п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України виходячи з наступного.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

За ч.ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частинами 1, 2 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З частини 1 ст. 91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;
Відповідно до частин другої та третьої ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Частиною 1 ст. 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку, чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру, чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України, чи слід у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України, застосувати до обвинуваченого примусове лікування, чи необхідно призначити неповнолітньому громадського вихователя, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Під час розгляду кримінального провадження суд з показань потерпілого ОСОБА_12 , які в цій частині співпадають з показаннями обвинуваченого ОСОБА_11 та висновком судово-медичної експертизи, про те що у Друляка не було ніяких тілесних ушкоджень, встановив, що після нанесення удару ножем ОСОБА_9 обвинувачений повернувся у бік потерпілого Друляка і кілька разів махнув у його напрямку ножем, який тримав у руці, пошкодивши його верхній одяг куртку. Після цього ОСОБА_14 пішов у напрямку місця свого проживання. Жодних дій які б свідчили про наявність у нього умислу на позбавлення життя Друляка він не вчиняв, не переслідував його, не був зупинений іншими особами, конфлікту з Друляком у Демківа ні до цього, ні того вечора не було.

Згідно позиції Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03 березня 2021 року в справі № 286/1641/17 замахом на злочин в розумінні ст. 15 КК України є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

За таких обставин суд не вбачає у діях обвинуваченого замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_12 , тому дії ОСОБА_11 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як замах на вбивство однієї особи, виключивши з під обвинувачення вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: неправильна поведінка потерпілого Вариводи; а також обставину, яка обтяжуює покарання; вчинв злочин у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. з послідуючим змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками).

Враховуючи наведені пом`якшуючу та обтяжуючу обставини, особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, суд вважає що виправлення обвинуваченого можливе лише за умови призначення йому реальної міри покарання у вигляді позбавлення волі.

За таких обставинн клопотання прокурора про обрання відносно ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експерта, які згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави, тому суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_11 витрат за проведення судової експертизи у сумі 351.84 грн в дохід держави.

Цивільний позов прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_24 в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я Рахівської районної державної адміністрації підлягає до задоволення, оскільки розрахунком Рахівської районної лікарні стверджено, що на лікування ОСОБА_9 було витрачено 1719.02 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 слід задовольнити виходячи з наступного.

Згідно з вимогами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 частин 1-4 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Потерпілий ОСОБА_9 просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 133624.66 грн матеріального збитку та 200000 грн моральної шкоди. Посилається на те, що в ніч з 21 на 22 лютого 2016 року, близько 24-ї год., у с. Косівська Поляна, (урочище Банський) Рахівського району, недалеко від власного будинку ОСОБА_11 , без жодних на те причин, з особливою жорстокістю і прямим умислом вбити, наніс йому тілесні ушкодження, а саме, здійснив відкрите ножове поранення хребта та спинного мозку на рівні С5, перелом остистого відростка С5 та задньої пластинки С5 справа, з ознаками повного анатомічного розриву спинного мозку, тетрапарезом (верхній глибокий парапарез, нижня параплегія), анестезія з рівня С5 дерматома, тазовими розладами та елементами бульварних розладів. У зв`язку з отриманням важких травм, його було госпіталізовано власним транспортним засобом до Рахівської районної лікарні в реанімаційне відділення, а вранці 22 лютого 2016 року його доставлено в Обласний клінічний центр нейрохірургії та неврології. Спричинені йому тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я. Під час лікування та стабілізації в Рахівській районній лікарні та Обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології м. Ужгород ним було понесено 133624.66 грн витрат на лікування, проїзд та харчування.

Окрім матеріальної шкоди йому було завдано і моральну шкоду неправомірним діям відповідача ОСОБА_11 . На даний час він є інвалідом І-ї групи (підгрупи А) з неможливістю самостійно сидіти чи рухатися, чи навіть без сторонніх засобів сходити у туалет чи також елементарно самообслуговуватись. Він потребує постійного стороннього догляду і допомоги, що спричиняє неабиякий дискомфорт і порушує його особисте життя. Оскільки він майже повністю знерухомлений, то його життя можна назвати відносним і психологічно важким. Завдані йому обвинуваченим травми виявилися непоправними і він довіку залишиться інвалідом, без можливості нормально жити. Завдану моральну шкоду він оцінює у 200000 гривень.

Сд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги потерпілого Варивода є обгрутованими та відповідають спричиненій йому шкоді.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналізуючи встановлені та досліджені судом обставини справи суд приходить до висновку, що потерпілому Варивода внаслідок протиправних дій ОСОБА_11 дійсно була завдана моральна шкода, яка полягала у тому, що через стійку втрату здоров`я він зазнав нервових потрясінь, страждань та переживань, які не скоро пройдуть.

Під час розгляду цього кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_14 відбував попереднє ув`язнення з 22.02.2016 по 22.11.2018 відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 р. № 838-VIII, цей строк слід зарахувати ОСОБА_14 у відбуту частину покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Тому керуючись стст. 368, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 9 (дев`ять) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_11 рахувати з 19.10.2022 року.
Цивільний позов прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_24 в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я Рахівської районної державної адміністрації задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі відділу охорони здоров`я Рахівської районної державної адміністрації витрати на стаціонарне лікування особи, потерпілого у сумі 1719 (тисяча сімсот дев`ятнадцять) гривень 02 копійок.

Цивільний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_11 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду у розмірі 133624 (сто тридцять три тисячі шістсот двадцять чотири) гривні 66 коп. та моральну шкоду у розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати у сумі 351 (триста п`ятдесят одна) гривня 84 коп. за проведення експертизи.
Речові докази: диск CD-R з записом слідчих експериментів залишити при матеріалах кримінального провадження.
Обрати відносно обвинувачено ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_11 у відбуту частину покарання строк попереднього ув`язнення з 22 лютого 2016 року по 22 листопада 2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

суддя ОСОБА_2

присяжні ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5