20.09.2022
Справа № 331/3045/22
Провадження № 1-кс/331/948/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого-криміналіста слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001488 від 16.08.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий-криміналіст слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області лейтенант юстиції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу прокуратури Запорізької обласної ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, по кримінальному провадженню № 0001488 від 16.08.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
В обґрунтування вищезазначеного клопотання зазначено, що на початку березня 2022 року військовослужбовці рф перебуваючи на території міста Більмак Запорізької області, здійснили вербування громадянки України - ОСОБА_5 , яка діючи добровільно та умисно, з метою нанесення шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості України, державній та інформаційній безпеці України, перебуваючи на окупованій території Пологівського району Запорізької області, надала свою згоду на проведення підривної діяльності проти України та виконує злочинні накази на шкоду національним інтересам України, в умовах дії військового стану.
Також, в ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, встановлено, що на території міста Запоріжжя, діє розгалужена агентурна мережа інформаторів, які діють під керуванням співробітника фсб рф, який використовує позивний «Фантом».
Так, до кола обов`язків вказаної мережі входить збір та передача інформації щодо переміщення бойових підрозділів ЗСУ, організація та вчинення терористичних актів на території міста Запоріжжя, вербування та перевірка нових учасників агентурної мережі інформаторів, а також навчання нових учасників агентурної мережі.
На теперішній час встановлено, що до вказаної агентурної мережі входить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до кола обов`язків якого входить збір інформації щодо пересування військової техніки бойових підрозділів ЗСУ по території міста Запоріжжя, збір інформації про критичні об`єкти інфраструктури, для її подальшої передачі координатору під загальним керівництвом співробітника фсб рф із позивним «Фантом».
Враховуючи викладене, 10.09.2022 органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «HUAWEI», моделі «Smart-ZXl», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору, із установленими в ньому сім-картками із номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .
Так під час проведення обшуку виявлено та вилучено наведені вище речі, які мають вагоме значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні та можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, а також необхідні для встановлення об`єктивної істини, як передбачено ст.2 КПК України, а також висвітлюють фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме державна зрада.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.
10.09.2022 постановою слідчого вищезазначені предмети та документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
Ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Отже, враховуючи вище викладене, вилучені, предмети та документи, відповідають критеріям, зазначеним ст. 98 КПК України, які відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України підлягають арешту.
Так, серед вилучених предметів та документів наявні засоби зв`язку, в тому числі за допомогою мережі Інтернет (так звані месенджери), в зв`язку із чим на теперішній час є достатні підстави вважати, що у випадку повідомлення ОСОБА_7 про розгляд клопотання щодо накладення арешту зазначеною особою, з метою уникнення відповідальності за скоєне правопорушення, будуть вжиті заходи та вчинені дії, спрямовані видалення через мережу Інтернет наявного на засобах зв`язку листування.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Враховуючи цей факт, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України «Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна», прошу провести розгляд клопотання без виклику володільця.
На підставі вищевикладеного просить суд клопотання задовольнити. Накласти арешт на майно шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження та метою забезпечення збереження речових доказів, яке було вилучене 10.09.2022 під час на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «HUAWEI», моделі «Smart-ZXl», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору, із установленими в ньому сім-картками із номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .
У зв`язку з наявністю ризиків, розгляд клопотання про арешт майна, вилученого за адресою АДРЕСА_1 просить провести у закритому судовому засідання без виклику ОСОБА_6 , у якого було вилучено вказане майно.
Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності, слідчого, прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Слідчий суддя, взявши до уваги заяву слідчого, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А « 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.
Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого-криміналіста слідчого відділу Управління СБ України в Запорізькій області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № № 0001488 від 16.08.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - задовольнити.
Накласти арешт на майно шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження та метою забезпечення збереження речових доказів, яке було вилучене 10.09.2022 під час на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а сааме мобільний телефон марки «HUAWEI», моделі «Smart-ZXl», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору, із установленими в ньому сім-картками із номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя: ОСОБА_1