Номер провадження: 11-кп/813/1853/22
Справа № 523/7443/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

захисника-адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09.08.2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно :

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.4 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0000543, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2016 року, -

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 строку дії обраних запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою задоволено.

Продовжено на 60 (шістдесят) днів строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України.

Визначені, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.06.2022 року, розміри застави, як запобіжних заходів, достатніх для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 200 (двохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 496 200 (чотириста дев`яносто шість тисяч двісті) гривень залишено без змін.

Строк дії ухвали суду становить 60 (шістдесят днів) до 07.10.2022 року.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ризики передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кількох злочинів, які є особливо тяжкими та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає, що в супереч вимога ст. 183 ч.2, ст. 184 ч.1, п.5 КПК України прокурором не надано доказів або посилань на докази, що перебуваючи на волі, він буде переховуватися від суду, впливати на потеплілих та свідків у кримінальному провадженні. Звертає увагу на те, що прокурор на навів доказів про неявку його до органу досудового розслідування та суду. Вважає, що відсутність роботи, постійного місця проживання та міцних соціальних звязків не є доказом того, що він може вчинити новий злочин або переховуватись від суду. Апелянт зазначає про те, що судом належним чином не враховані дані про його особу, має постійне місце реєстрації та проживання.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, захисника та обвинуваченого на підтримання доводів апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишились на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та реєстрації, має на утриманні малолітню дитину, разом з тим, він обвинувачується відразу у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до особливо тяжких злочинів , передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, оскільки в даних матеріалах провадженні відсутні відомості про це, не надано таких доказів і до апеляційної скарги, незважаючи на наявність родини вчинив кримінальні правопорушення, що вказує на відсутність у нього постійного, легального джерела прибутку та відсутність осіб, які б мали на нього визначальний й вплив з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобіганню існуючим ризикам.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 має бути продовжений з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, а тому твердження обвинувачено ОСОБА_7 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Саме продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

На доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, за якими він обвинувачується, то суд апеляційної інстанції наголошує, що на даному етапі кримінального провадження суд другої інстанції позбавлений можливості надати правову оцінку доказам причетності його до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже відповідно до ст.368 КПК України таке питання вирішуються судом при ухваленні вироку, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченому, судом не було встановлено.

Суд апеляційного інстанції враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09.08.2022 року у кримінальному провадженні №0000543 від 15.11.2016 року, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 07.10.2022 року - залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .