Справа№ 938/433/22
Судове провадження № 1-кп/938/97/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000077 від 30.08.2022 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Замагора Верховинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, пенсіонера, з неповною середньою освітою, депутатом не обирався, раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження ОСОБА_5 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.
ОСОБА_4 25.08.2022 року о 18.00 год., перебуваючи неподалік свого господарства, розміщеного в АДРЕСА_1 , вступив у конфлікт зі ОСОБА_5 на грунті неприязних відносин.

У ході даного конфлікту ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, завдав одного удару в область обличчя потерпілої ОСОБА_5 .

У результаті вищевказаних дій, ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці лівої щоки, нижньої щелепи зліва, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 02.09.2022 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні ОСОБА_5 умисних легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що 25.08.2022 року близько 18.00 год. йшов з магазину та побачив, що біля його господарства, розміщеного в с.Чорна Річка Верховинського район,у відкинута в сторону «ворина» (перегородка дороги), яку він поставив. У подальшому з хати побачив, що йде з невісткою сусідка ОСОБА_6 , яка ту «ворину сіпнула». Тоді він, тобто обвинувачений, підбіг до ОСОБА_6 та вдарив її один раз рукою (відштовхнув) в обличчя, а сусідка взяла камінь та вдарила його. Він, тобто обвинувачений, розкаюється у вчиненому, в судовому засіданні просив вибачення у потерпілої, висловлював свій жаль щодо вчиненого.

Суд роз`яснив у судовому засіданні потерпілій її право щодо відмови від обвинувачення у разі примирення з ОСОБА_4 .

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що має претензії матеріального та морального характеру до обвинуваченого, просила його карати по закону.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину повністю, то не заперечував щодо того, щоб не допитувати свідків по даній справі, не досліджувати письмові докази, подавши письмову заяву з цього приводу, зазначивши, що його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с.17).
Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційном порядку, в суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, допитом потерпілої в частині з`ясування її думки щодо покарання обвинуваченого, а також дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить те, що він щиро розкаявся у вчиненному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжуюють покарання ОСОБА_4 , не встановлено (а.с.3).
Суд також враховує особу винного ОСОБА_4 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19), його місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с.19, 23), проживає з дружиною-пенсіонеркою (а.с.22-24),раніше не судимий (а.с.20), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті ВКНЕП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної ради» не знаходиться (а.с.21), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 22).
У ч.2 ст.4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст.125 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто станом на 25.08.2022 року) умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому вказаного кримінального правопорушення та по час ухвалення судом даного вироку не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за його вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено найменш суворе покарання у виді штрафу в розмірі від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Враховуючи вищевказане, судвважає, що штраф, як найменш суворий вид покарання, буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 є пенсіонером, отримує пенсію, і до нього відповідно до ч.3 ст. 56 та ч. 2 ст. 57 КК України, не можуть застосовуватися покарання у виді громадських чи виправних робіт, які передбачені санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Речові докази по справі відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_7