ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1651/22 Справа № 937/887/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000081 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18.06.2022 року,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та обрати йому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки в нього укладено договір на надання правової допомоги із захисником ОСОБА_9 , однак судом, в порушення вимог кримінального процесуального закону, було призначено йому захисника ОСОБА_10 , з яким в нього договір не укладено та позицію захисту не узгоджено.
Також йому не було вручено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, що є порушенням ч.2 ст.184 КПК України.
Зазначає, що він має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно, до затримання не офіційно працював, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки.
Стверджує, що заявлені прокурором ризики відсутні та є недоведеними.
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18.06.2022 року.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, а тому обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки будучи раніше судимим за вчинення умисних злочинів, судимість за які не знята і не погашена в установленому законом порядку, вчинив новий злочин, не працевлаштований. Також, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, усвідомлюючи тяжкість вчинених ними злочинів та невідворотність покарання у вигляді реального позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває обвинувальний акт № 0000081 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02.03.2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.04.2022 року включно.
Розпорядженням Верховного Суду від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану: змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області до Томаківського районного суду Дніпропетровської області.

До Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора Веселівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_11 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працевлаштований.
Також слід зазначити, що до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням насильства, а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Твердження обвинуваченого про те, що ризики недоведені, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, оскільки в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися.
Доводи обвинуваченого про те, що клопотання прокурора не було йому вручено не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Під час апеляційного провадження прокурор зазначив, що ризики, які існували, не зменшилися, що є підставою для продовження тримання під вартою.
Посилання обвинуваченого на те, що в нього укладено договір на надання правової допомоги із захисником ОСОБА_9 , однак судом, в порушення вимог кримінального процесуального закону, було призначено йому захисника ОСОБА_10 , з яким в нього договір не укладено та позицію захисту не узгоджено, колегія суддів вважає таким, що не може свідчити про порушення прав обвинуваченого на захист, оскільки відповідно до ч.1 ст.53 КПК України суд має право для проведення окремої процесуальної дії залучити захисника, окрім того, з ухвали суду вбачається, що залученим для розгляду вказаного клопотання захисником ОСОБА_10 належним чином було виконано обов`язки, передбачені ч.1 ст.47 КПК України, так як він просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Крім того, захисник ОСОБА_9 викликався до суду апеляційної інстанції, однак будь-яких заяв щодо участі в апеляційному розгляді відповідно до ст.4221 КПК України не подавав, у зв`язку з чим апеляційну скаргу розглянуто за його відсутності.
Доводи обвинуваченого про те, що він має постійне місце проживання, за яким характеризується задовільно, до затримання не офіційно працював, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Крім того, строк дії ухвали був визначений до 18.06.2022 року та подальше тримання під вартою є можливим відповідно до іншого судового рішення, що не є предметом розгляду цього апеляційного провадження.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4