Справа № 202/2042/22
Провадження № 1-кс/202/2348/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного 11.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000104 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло вказане клопотання.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що у провадженні СУ ГУНП перебувають матеріали досудового розслідування, 11.02.2022 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.02.2022 року до ЧЧ ГУНП в Дніпропетровській області надійшов рапорт щодо виявлення факту незаконного заволодіння нерухомим майном громадянина ОСОБА_5 на території Дніпропетровської області вчинене у великих розмірах.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи незаконно заволоділи нерухомим майном на території Дніпропетровської області вчинене у великих розмірах, а саме: 19.08.2020 року громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий 03.02.2012 Бабушкінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, внаслідок смерті дружини ОСОБА_7 , отримав у спадок квартиру, яка перебувала у власності ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право спадщини за законом (спадкова справа №04/2020, зареєстрована в реєстрі №73 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 ). В подальшому було встановлено, що відомості щодо укладення шлюбу між вищезазначеними особами відсутні.

03.09.2020 року вказану квартиру ОСОБА_6 було перереєстровано за договором купівлі-продажу (роздруковано на бланку Міністерства юстиції України №НОР791223, реєстр №83), який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Зазначений у договорі паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий 03.02.2012 Бабушкінським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, який надав ОСОБА_6 належить громадянину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Під час аналізу історії права власності нерухомого майна, яке могло належати громадянину ОСОБА_6 , було встановлено, що 18.02.2020 року на підставі свідоцтва про право спадщини за законом( спадкова справа №155/2017, зареєстрована в реєстрі за №3-91) видане державним нотаріусом ОСОБА_11 , гр. ОСОБА_6 отримав у спадок квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , як син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

04.03.2020 року за договором купівлі-продажу вказану квартиру було перереєстровано на гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Під час проведення аналізу, було отримано копію паспорта ОСОБА_6 з вклеєною фотокарткою, після проведення перевірки якого було ідентифіковано особу: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець Російської федерації.

На виконання доручення органу досудового розслідування щодо проведення слідчих (розшукових) заходів направлених на встановлення причетних осіб до вчинення кримінального правопорушення, працівниками УКР ГУНП в Дніпропетровській області встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 незаконно заволодів нерухомим майном на території Дніпропетровської області вчинене у великих розмірах.

Під час досудового розслідування встановлено, що за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, довідка 303116680, відомості про власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить: ОСОБА_9 .

15.06.2022 постановою слідчого квартира за адресою: АДРЕСА_2 визнана речовим доказом.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання щодо арешту майна слідчий суддя повинен враховувати сукупність чинників та факторів, серед яких розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного та інших осіб.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно з ч. 2 ст. 98КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином. До суду надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, просив клопотання задовольнити.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ч. 2 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає доцільним здійснити розгляд клопотання за відсутності осіб, які беруть участь у судовому засіданні, не здійснюючи аудіо-, відеофіксацію судового засідання, відповідно до вимог ч. 4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Аналогічна позиція викладена, також, у рішеннях по справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_2 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші.

Частина 1 ст. 170 КПК України вказує на те, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема є доказом злочину. Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий просить арештувати майно з метою забезпечення збереження речових доказів, в порядку, визначеному п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ч.10 ст.170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Вимогами ч. 12 ст. 170 КПК України прямо визначено, що заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Згідно з п. 1, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, в судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке 11.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №303116680 від 20.06.2022 встановлено, що об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 незаконно заволодів нерухомим майном, а саме: АДРЕСА_2 .

Даний факт підтверджується наданими слідчому судді копіями матеріалів кримінального провадження.

Отже, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не являється добросовісним набувачем об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Від так, органом досудового розслідування доведено, що об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2 визнаний речовим доказом та має доказове значення у даному кримінальному провадженні, є об`єктом кримінально протиправних дій і набутий кримінально протиправним шляхом, та може бути використаний як доказ факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема для встановлення розміру матеріальних збитків, шляхом проведення експертного дослідження.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що накладення арешту, наразі, буде відповідати тим завданням кримінального провадження під час проведення досудового розслідування, а отже відповідатимуть вимогам ст. 2, 98, 170 КПК України.

З метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, слід зауважити, що в даному випадку обмеження права власності шляхом накладення арешту на майно із забороною відчуження цілком відповідатиме принципу співмірності виконання завдань кримінального провадження, що не суперечитиме вимогам ч. 11, 12 ст.170 КПК України практики Європейського суду з прав людини, принципам Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки реалізацію права власника майна, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Крім того, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна забезпечить потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, буде спів розмірним та пропорційним, адже, у даному випадку, саме не накладення арешту на майно, належне ОСОБА_15 на праві приватної власності, може призвести до подальшого його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні слідчий суддя доходить висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного 11.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000104 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170 - 173, 175 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні, внесеному 11.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000104 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із забороною відчуження до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1