Справа № 192/615/22
Провадження № 1-в/192/106/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Дніпровської районної військової адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Свердловській області Російської Федерації, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21», засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 року за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника СВК № 21 ОСОБА_5 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

Початок строку: 04.01.2013 року

Кінець строку: 20.01.2023 року

В С Т А Н О В И В:

Начальник Державної установи «Солонянська виправна колонія №21» Міністерства юстиції України та спостережна комісія Дніпровської районної військової адміністрації звернулися до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, посилаючись на те, що він на даний час відбув ѕ частини строку покарання, до праці ставиться сумлінно, режиму утримання дотримується свідомо, працевлаштований днювальним адміністративної будівлі установи, має 12 заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці та 3 стягнення, які зняті та погашені в установленому порядку. Реалізував програму диференційованого виховного впливу «Професія», приймає участь у програмах «Творчість». Визнає провину у вчиненому злочині. Має заборгованість за виконавчими листами в розмірі 524 125 гривень 27 копійок.
Представник спостережної комісії Дніпровської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи, положення ч.5 ст. 539 КПК України, згідно якої неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, судом здійснено судовий розгляд у відсутність належним чином повідомленої особи, яка не з`явилась.

Прокурор заперечував проти задоволення подання з тих підстав, що ОСОБА_3 не довів своє виправлення. Представник колонії просив подання задовольнити, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

ОСОБА_3 подання підтримав. Вважав, що став на шлях виправлення, просив задовольнити подання та звільнити його умовно-достроково у зв`язку з тим, що має малолітню дитину та бажає захищати державу через існування воєнного стану в країні. Пояснив, що на даний час усвідомив свою вину у вчиненому злочині.

Суд, вислухавши пояснення засудженого, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що подання не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_3 в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21)» знаходиться з 16 січня 2014 року, на даний час відбув 3/4 частини строку покарання, працевлаштований, до праці ставиться сумлінно.

Згідно характеристики ОСОБА_3 за час відбування покарання характеризується позитивно, має 12 заохочень в тому числі і за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. Реалізував програму диференційованого виховного впливу «Професія», приймає участь у програмах «Творчість».
Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з того, що згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу ОСОБА_3 має три стягнення у вигляді догани, суворої догани та попередження за вживання алкоголю та порушення розкладу дня відповідно (а.с.3). В судовому засіданні не заперечував вчинення ним порушень режиму утримання.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Відповідно до наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Свою вину у вчиненому злочині визнав під час відбування покарання.
Суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Вказані в довідці стягнення хоча і погашені, проте суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до вимог режиму утримання, оскільки такі стягнення застосовувалися за порушення розкладу дня та вживання алкоголю і були застосовані в період, коли ОСОБА_3 також і заохочувався, що суд сприймає як мінливу поведінку засудженого, яка не може свідчити про його виправлення.
Також судом враховано те, що ОСОБА_3 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого умисного злочину, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, стягнуті з нього кошти в якості задоволення цивільного позову не погасив, а тому вважає, що на даний час застосування до нього умовно-дострокового звільнення є недоцільним.

Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, а ОСОБА_3 не зробив для себе належних висновків зважаючи на отримані ним стягнення, тому суд оцінивши в сукупності досліджені докази вважає що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Відбуття певної частини покарання, наявність позитивної характеристики та заохочень, а також малолітньої дитини не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене суд, вважає, що підстави для задоволення подання відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» Міністерства юстиції України та спостережної комісії Дніпровської районної військової адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Солонянський районний суд Дніпропетровської області, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_1