Номер провадження: 11-сс/813/140/22
Номер справи місцевого суду: 494/464/20 1-кс/494/891/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Березівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 13.12.2021 року про відмову у арешті майна, у кримінальному провадженні №0000040 від 21.11.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.3 ст.191 КК України,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення
Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 13.12.2021 року клопотання слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000040 від 21.11.2019 року про арешт майна - залишено без задоволення.
Своє рішення про відмову у накладенні арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що у судовому засіданні прокурор та слідчий не навели та не довели наявності будь-яких ризиків із передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, які б свідчили, що належне підозрюваному ОСОБА_8 майно може бути ними приховано, пошкоджено, зіпсовано, знищено, перетворено або ж відчужено.
Також, слідчим суддею зазначено, що у клопотанні відсутні відомості щодо вартості майна, що позбавляє слідчого судді можливості визначити розумність та співрозмірність такого виду забезпечення позову.
Крім того, слідчим суддею враховано, що оскільки на час звернення з клопотанням до слідчого судді у кримінальному провадженні цивільний позов не заявлений, накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення суперечить вимогам ч.ч. 6, 8 ст. 170 КПК України.
Зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі прокурор окружної прокуратури вважає ухвалу слідчого судді про відмову у арешті майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:
-твердження слідчого судді є необґрунтованим, оскільки положення ст. 173 КПК України не містять жодних посилань, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен витребувати у сторони обвинувачення докази, щодо наміру підозрюваного відчужувати майно, стосовно якого подано клопотання про його арешт;
-слідчий суддя необґрунтовано зазначив про відсутність позову у даному кримінальному провадженні;
-клопотання відповідає вимогам КПК України.
На підставі цього, просить ухвалу слідчого судді від 13.12.2021 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого.
Позиції учасників апеляційного розгляду
В судове засідання прокурор Березівської окружної прокуратури не з`явився, звернувся з заявою, в якій просить розглядати апеляційну скаргу без участі представника прокуратури, апеляційну скаргу підтримує та просить задовольнити.
Власник майна ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду апеляційної скарги прокурора був повідомлений належним чином, з клопотанням про відкладення розгляду апеляційної скарги не звертався.
У відповідності до положень ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки учасники судового провадження до апеляційного суду не з`явилися, про час місце та розгляд були повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з клопотання слідчого, в провадженні СВ Березівського РВП ГУ НП в Одеській області на досудовому розслідуванні перебуває кримінальне провадження за №0000040, внесене до ЄРДР 21.11.2019 р., з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ч.1 ст.366, ч.3 ст. 191 КК України.
Як зазначає слідчий, в ході досудового розслідування було з`ясовано, що своїми умисними злочинними діями ОСОБА_8 шляхом зловживання службовим становищем за попередньою змовою з ОСОБА_9 незаконно заволоділи бюджетними коштами на загальну суму 162519,33 грн.
19 листопада 2021 р. ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.3 ст. 191 КК України.
Обґрунтовуючи необхідність у накладенні арешту на майно слідчий посилався на п.4 ч.2 ст.170 КПК України, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Дійсно, згідно п.1 ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно до положень ч.ч.1,2 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
На думку суду першої інстанції і як свідчить з поданого клопотання слідчий не дотримався положень наведеної ч.2 ст.171 КПК України у повному обсязі.
Так, п.1 ч.2 ст.171 КПК України передбачено, що у клопотанні має бути зазначена мета відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Метою накладення арешту, що було зазначено слідчим, є забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України.
При цьому забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення можливо у разі подачі цивільного позову у кримінальному провадженні відповідно до положень ст.128 КПК України.
Однак, ні у клопотанні ні у матеріалах кримінального провадження доданих до клопотання не має відомостей про заявлений до ОСОБА_8 цивільний позов з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
При цьому слідчий суддя вірно зазначив, що наявність цивільного позову є необхідною складовою для можливості забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні виключає можливість відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а також свідчить про безпідставність накладення арешту на майно особи.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді.

Всупереч доводів апеляційної скарги, прокурором жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження та жодним чином не доведено необхідності накладення арешту.

Відтак, оскільки клопотання слідчого не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про необхідність накладення арешту на майно, у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 95,6, житлова площа (кв.м): 48,4, площа земельної ділянки (кв.м): 681. Загальна вартість нерухомого майна (грн.): 207593, реєстраційний номер майна: 21054194, який на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_8 , в розмірі частки: 1/1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що вказане клопотання задоволенню не підлягає.

З огляду на що апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що під час перевірки у суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження та зазначених висновків слідчого судді не спростовують, а ухвала слідчого судді є повністю законною, обґрунтованою та вмотивованою, яка ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та нормах чинного КПК України. Одночасно доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені слідчим суддею відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд,
постановив
Апеляційну скаргу прокурора Березівської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 13.12.2021 року про відмову у арешті майна, у кримінальному провадженні №0000040 від 21.11.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.3 ст.191 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4