ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1527/21 Номер провадження 11-кп/814/416/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілої захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000745 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 17 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Відрадне Гребінківського району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, маючий неповнолітню дитину, директор ТОВ «Агростандарт плюс», несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.122 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 30000 грн моральної шкоди.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 22 грудня 2020 року близько 08 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з приводу виконання домашніх обов`язків дружиною - потерпілою ОСОБА_7 , умисно наніс їй кулаками п`ять ударів у ділянку голови і обличчя, а коли потерпіла упала ще близько трьох ударів ногою в ділянку кистей рук та правого плеча, заподіявши тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.
При цьому зазначає про визнання вини, щире каяття, наявність міцних соціальних зв`язків.
Звертає увагу, що причиною конфлікту була неналежна поведінка потерпілої щодо дотримання режиму дня та харчування їх неповнолітньої доньки.
Стверджує, що донька не бачила обставин побиття матері.
Також, на думку апелянта, суд не врахував, що після кримінального правопорушення деякий час між ним та потерпілою продовжувались сімейні стосунки, а після припинення спільного проживання він продовжував утримувати доньку.
Наголошує, що раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а за змістом досудової доповіді органу пробації виправлення можливе без обмеження або позбавлення волі.
Вважає, що покарання у виді реального позбавлення волі позбавить можливості опікуватися донькою та відшкодувати заподіяну потерпілій шкоду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування потерпілої, яка заперечувала проти задоволення вимог обвинуваченого, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.1 ст.122 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Покарання обвинуваченому призначене у відповідності до вимог ч.2 ст.65, ст.50 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даним про особу, враховує відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, які його обтяжують, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.
Доводи апеляційної скарги про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком є непереконливими.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати приписи цієї статті Кодексу.
Ухвалюючи вирок, місцевий суд при призначенні покарання належним чином урахував не тільки ступінь тяжкості вчиненого злочину і спосіб його вчинення - завдання ударів кулаками та ногами в область голови, обличчя і тулубу потерпілої, а також вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та щодо подружжя - як обтяжуючі обставини.
Крім того, суд не залишив поза увагою і думку потерпілої, яка наполягала на реальному відбуванні покарання обвинуваченим.
Всупереч доводам апеляційної скарги, висновки органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_9 без позбавлення волі не можуть бути визначальними при ухваленні рішення суду щодо можливості застосування ст.75 КК України.
Тим більше, що досудова доповідь містить вказівку про наявність середніх ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки обвинуваченого для суспільства, у тому числі для окремих осіб.
На думку колегії суддів, саме по собі визнання обвинуваченим своєї провини під час апеляційного провадження не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку.
Адже, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 визнав вину лише після взяття під варту за вироком суду, не вибачився перед потерпілою, частково відшкодував завдану шкоди у невеликому розмірі лише після засудження, що свідчить про відсутність у нього щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.
Не доводить каяття та міцних соціальних зв`язків і та обставина, що обвинувачений під час перебування на волі мав заборгованість із виплати аліментів, розлучився та проживав із іншою жінкою.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про обґрунтованість призначеного ОСОБА_9 покарання і не вбачає визначених законом підстав для застосування в даному випадку приписів ст.75 КК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 17 грудня 2021 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4