Справа № 161/8469/21
Провадження № 1-кп/161/271/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 06 червня 2022 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 27.01.2021, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Шклинь Горохівського району Волинської області, громадянин України, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одружений, пенсіонер, є особою з інвалідністю ІІ групи, несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 15.01.2021 близько 12.00год. в приміщенні під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, в ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_5 , який виник на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, умисно схопивши правою рукою за кисть потерпілого ОСОБА_5 , стиснув її та різко викрутив. Вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою та синця 4-го пальця правої кисті, закритого крайового перелому головки основної фаланги 5-го пальця цієї ж кисті, які згідно з висновком судово-медичного експерта №49 від 27.01.2021 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння перелому необхідний час більше 21 доби.
Таким чином, ОСОБА_3 інкримінуються умисні дії, які виразились у нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.122 КК України, не визнав та показав, що за вказаних обставин місця та часу будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому він не спричиняв, а навпаки, саме потерпілий штовхнув його і повідомив, що буде викликати при цьому поліцію. Очевидцями подій були ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а інші невідомі йому свідки ( ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) не могли бачити події, які відбувалися на 2 поверсі. При цьому, повідомив, що він стояв на 2 поверсі близько 2-3 хвилин фактично спиною до сходів, категорично стверджувати про те, що інші свідки могли піднятися по сходах в цей проміжок часу, він не може. Також показав, що потерпілий з кимось іншим в бійку не вступав, видимих тілесних ушкоджень на останньому не було. Цивільний позов потерпілого не визнав.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні, підтвердив факт умисного спричинення обвинуваченим йому тілесних ушкоджень та показав, що 15 січня 2021 року за вказаних місця та часу обвинувачений ОСОБА_3 в ході конфлікту, погрожуючи йому, умисно зі спини схопив руку, стиснув і викрутив його пальці правої руки, чим спричинив йому тілесні ушкодження, після чого він викликав поліцію і швидку медичну допомогу. При цьому сам потерпілий будь-яких тілесних ушкоджень обвинуваченому не наносив, останнього не штовхав, а також зазначив, що за інших обставин ушкоджень не отримував. Очевидцями подій були ОСОБА_12 (який нібито знімав подію на мобільний телефон) та ОСОБА_13 15 січня 2021 року він двічі звертався в травмпункт (оскільки швидка на місце не виїхала), де йому сказали, що наявний забій, наклали шину та рекомендували звертатися до сімейного лікаря. В понеділок (18 січня) він пішов до сімейного лікаря, де зробили рентгенівський знімок та поставили діагноз перелом. Обвинувачений не просив в нього вибачення, неприязні стосунки наявні, оскільки обвинувачений раніше йому погрожував через нібито пошкоджене авто. Цивільний позов підтримав повністю з мотивів, які викладені в позовній заяві.

Потерпілий ОСОБА_5 як під час досудового розслідування, зокрема при поданні заяви про кримінальне правопорушення від 26.01.2021, при проведенні слідчого експерименту від 04.03.2021, так і в суді послідовно розповідав про обставини вчиненого щодо нього злочину та пояснював, що дійсно обвинувачений заподіяв йому тілесні ушкодження, при цьому чітко відтворив обставини, механізм та локалізацію нанесення ушкоджень. Будь-яких суперечностей в ході проведення слідчого експерименту судом не встановлено.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що того дня він разом з потерпілим та ОСОБА_15 приїхали ввімкнути опалення. В цей час ОСОБА_8 привів Долонського і Отченаша, які стояли біля дверей квартири АДРЕСА_4 . Коли ОСОБА_5 піднімався на 2 поверх, то ОСОБА_3 позаду нього на сходах правою рукою потягнув за праву руку потерпілого, Отченаш в цей час це все знімав на телефон (до 2 хвилин робив зйомку). Потерпілий відразу показав, що в нього зламані пальці, при цьому обвинувачений сказав, що він нічого не робив. Також свідок ОСОБА_14 підтвердив обставини, які він відтворював при проведенні слідчого експерименту.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_14 , додатково зазначив, що між обвинуваченим та потерпілим відбулася словесна перепалка за гроші, після того, як потерпілий показав зламані пальці (4 та 5 пальці правої руки), Долонський сховав руки в кармани і сказав, що він не торкався потерпілого. По приїзду поліцейських Отченаш відмовився останнім показувати відео. Також свідок підтвердив обставини, які він відтворював при проведенні слідчого експерименту.

Дослідженими в судовому засіданні протоколами слідчих експериментів від 04.03.2021, які були проведені та оформлені з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України, встановлено, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , кожен зокрема, чітко і послідовно відтворили обставини, які мали місце в під`їзді №1 по АДРЕСА_3 , а також показали яким саме чином ОСОБА_3 спричинив тілесні ушкодження потерпілому. Учасники та поняті слідчих експериментів будь-яких зауважень до протоколів чи проведення слідчих дій не зазначали.

Показання вказаних потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають і іншим доказам у справі.

Певні неточності в показаннях свідків щодо місця розташування на сходах всіх учасників та очевидців, не є істотними та такими, які б свідчили про їхню неправдивість в загальному, такі показання є належними доказами в розумінні ст.85 КПК України. Більше того, такі обставини взагалі фактично не впливають на суть інкримінованого правопорушення в даному конкретному випадку.

Згідно висновку судово-медичного експерта №49 від 27.01.2021 у потерпілого ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою та синця 4-го пальця правої кисті, закритого крайового перелому головки основної фаланги 5-го пальця цієї ж кисті. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контакту з тупим предметом, цілком можливо при обставинах та в час вказаний обстежуваним та в постанові, тобто внаслідок стискання та різкого викручування правої кисті, за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для загоєння перелому необхідний час більше 21 доби, виникнення таких тілесних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту як з прискоренням, так і без нього, виключається.

Згідно висновку судово-медичного експерта за №153 від 12.03.2021, яка була призначена постановою слідчого від 11.03.2021 з метою розмежування тілесних ушкоджень, які вказані в висновку СМЕ №49, встановлено, що тілесні ушкодження, які виявлені в ОСОБА_5 , знаходяться в одній анатомічній ділянці доступній для одномоментного виникнення від однієї травмуюче-стискаючої дії, являються єдиним комплексом тілесних ушкоджень і тому не підлягають розмежуванню за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень.

Висновки судово-медичних експертиз тілесних ушкоджень є науково-обґрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Такі висновки суд бере до уваги та оцінює в сукупності зі всіма доказами у справі.

На оглянутому в судовому засіданні відеозаписі з мобільного телефону свідка ОСОБА_12 , який був поданий стороною захисту, з дотриманням вимог ст.290 КПК України, зафіксовано події тривалістю 8 секунд, з яких не вбачається те, що потерпілий штовхнув обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що в січні 2021 року в підїзді будинку він побачив ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , приїхав ОСОБА_17 і дві невідомі особи. В ході розмови обвинувачений просив потерпілого, щоб той віддав кошти, при цьому Вольчинський штовхнув ОСОБА_16 , в ході цих подій ОСОБА_16 не намагався привітатися з потерпілим за руку. Повідомив, що знімав події на телефон (орієнтовно запис 30сек.-1хв.), яке згодом віддав захиснику, відео з телефону видалив. Також пояснив, що він, перебуваючи на другому поверсі, не бачив де саме були дві інші особи, які були з потерпілим, разом з тим на запитання учасників давав відповіді, що ці дві особи, були в квартирі ОСОБА_17 на 1 поверсі чи біля квартири. Також не зміг пояснити той факт, що поданий за клопотанням сторони захисту та оглянутий в судовому засіданні відеозапис події, який був записаний ним, тривав лише декілька секунд, не зміг також чітко пояснити мету здійснення такого запису, а також необхідність очікування в під`їзді протягом 10-15хв. потерпілого, поки той був в квартирі на 1 поверсі.

З дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 16.04.2021, який був проведений та оформлений з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України, встановлено, що свідок ОСОБА_12 показав обставини, які відбулися в під`їзді та яким саме чином потерпілий штовхнув обвинуваченого.

З дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 16.04.2021, який був проведений та оформлений з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України, встановлено, що свідок ОСОБА_13 показав обставини, які відбулися в під`їзді та яким саме чином потерпілий штовхнув обвинуваченого, Не бачив, щоб ОСОБА_3 ламав пальці потерпілому, обвинувачений хотів привітатися за руку з потерпілим, але той не відповів.

Разом з тим, суд критично оцінює показання як обвинуваченого, так і суперечливі показання свідка ОСОБА_12 , вважає їх неспроможними, даними з метою зменшення обсягу відповідальності за вчинене, розцінює їх як спосіб захисту, оскільки вони є суперечливими навіть між собою та спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими документами, а також показаннями потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах провадження й дослідженим в судовому засіданні. Така стратегія захисту, на думку суду, є нічим іншим, як способом уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.
Окрім того, під час проведення слідчого експерименту 16.04.2021 (проведеного за участю понятих, захисника) ОСОБА_3 розповів про обставини, які мали місце 15.01.2021 та показав, що він не наносив будь-яких ушкоджень потерпілому, останній його штовхнув в груди на сходах.
Таким чином, показання обвинуваченого, які надані в судовому засіданні, а також відтворення обставин під час проведення слідчого експерименту, фактично є аналогічними, однак суд відноситься до таких показань критично, розцінює їх як спосіб його захисту.
Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом спростовувати версію сторони захисту про непричетність ОСОБА_3 до інкримінованого йому злочину.

Твердження сторони захисту про те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження і за інших обставин, суд визнає неспроможними, оскільки будь-яких підтверджуючих даних про це матеріали справи не містять, а конкретні обставини справи, не дають підстав прийти до такого висновку.

Статтями 22, 290, 349 КПК України визначено право сторони обвинувачення обґрунтовувати свою позицію про доведеність винуватості особи доказами, зібраними під час проведення досудового розслідування, обсягу яких, на переконання сторони обвинувачення, буде достатньо для доведення винуватості особи та притягнення її до кримінальної відповідальності за інкримінований цій особі злочин. При цьому законодавець не встановив перед прокурором вимоги долучати під час судового розгляду абсолютно всі зібрані під час досудового розслідування докази.

Учасники судового розгляду не ставили питання про проведення повторного, одночасного допитів, вказаних вище осіб, в порядку ч.ч. 14, 15 ст.352 КПК України, чи проведення повторних/додаткових експертиз, при цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, як це передбачено ч.6 ст.22 КПК України.
Доводи сторони захисту про незаконність проведених ряду слідчих дій не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки дані докази є допустимими в розумінні ст.86 КПК України, а певні неточності щодо оформлення процесуальних документів, про які вказує захисник, не є суттєвими та не можуть свідчити в загальному про недопустимість вказаних доказів, а тому, на думку суду, не є підставою для визнання таких доказів незаконними чи недопустимими, істотних порушень кримінального процесуального закону, зокрема і будь-яких порушень прав та свобод людини, під час встановлення фактичних обставин вчинення суспільно небезпечного діяння, які могли б істотно вплинути на висновки суду, по справі не виявлено, докази зібрані та отримані в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За таких обставин, суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України,

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю ІІ групи.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи вид і розмір покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням позиції прокурора та потерпілого.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

При цьому в суду відсутні законні підстави для призначення покарання у виді виправних робіт чи обмеження волі, з огляду на положення ст.ст. 57, 61 КК України, оскільки обвинувачений не працює, є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи.
Норма матеріального права, а саме ст.75 КК України, не містить заборони її застосування до осіб, котрі вчинили злочин, за яким обвинувачується ОСОБА_3 .
Суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Судом взято до уваги позицію всіх учасників судового провадження, а тому суд дійшов висновку про можливість досягнення мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства за умови контролю за його поведінкою упродовж іспитового строку, адже обвинувачений ОСОБА_3 до вчинення ним інкримінованого злочину вів законослухняний спосіб життя, що підтверджується відсутністю даних про притягнення його до кримінальної чи адміністративної відповідальності. Стороною обвинувачення не надано суду жодних відомостей про те, що обвинувачений до вчинення злочину мав девіантну поведінку.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_5 звернувся з позовом до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумах відповідно 4057,74 гривень та 20000 гривень.

Обвинувачений цивільний позов не визнав повністю.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статті 1166, 1167 ЦК України регламентують підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та моральну шкоду.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні доведено те, що потерпілому ОСОБА_5 завдано майнової шкоди діями обвинуваченого ОСОБА_18 , зокрема копіями довідки головного бухгалтера ВНУ ім.Лесі Українки, листків непрацездатності та іншими письмовими доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження, потерпілому збитки не відшкодовані, враховуючи встановлений в судовому засіданні факт вчинення кримінального правопорушення, цивільний позов про стягнення майнової шкоди підлягає до задоволення в повному обсязі.

Вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 , суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи моральні та фізичні страждання останнього від вчиненого кримінального правопорушення, фізичні та душевні страждання у зв`язку з тим, що був порушений нормальний спосіб життя, з огляду на конкретні обставини, приходить до висновку, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди підлягає до повного задоволення.

На думку суду, вказана в позові сума моральної шкоди не є такою, яка б свідчила про бажання потерпілого до збагачення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128-129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 4057 (чотири тисячі п`ятдесят сім) гривень 74 копійки та моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень, а всього 24057 (двадцять чотири тисячі п`ятдесят сім) гривень 74 копійки.

Речові докази у справі, а саме флеш-носій «N&G» 16Gb (поданий захисником) залишити при матеріалах кримінального провадження впродовж всього часу їх зберігання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий