Справа № 699/469/22
Номер провадження 1-кс/699/118/22
УХВАЛА
щодо застосування запобіжного заходу

23.04.2022 м.Корсунь-Шевченківський

Слідчий суддя Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань з повною технічною фіксацією матеріали клопотання у межах кримінального провадження № 0000100 щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до неповнолітнього ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

УСТАНОВИВ:
У провадження слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшло вищевказане клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 22.04.2022, близько о 18.35 год., у період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», діючи умисно, цілеспрямовано, за попередньою змовою з ОСОБА_7 про відкрите викрадення чужого майна, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи по вул. Росьовій у м. Корсунь-Шевченківський, Черкаського району, Черкаської області, помітивши ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та наявну в неї в руках жіночу сумочку з особистими речами, реалізуючи виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, спільно із ОСОБА_7 підійшов ззаду до ОСОБА_8 , де навпроти домоволодіння по АДРЕСА_1 , застосуваши насильство відносно ОСОБА_8 , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, шляхом поштовху в спину, внаслідок якого вона впала на землю, в подальшому відкрито заволоділи, вирвавши з її рук, жіночою сумкою зі шкірозамінника, в якій знаходився: гаманець зі шкірозамінника з грошовими коштами в розмірі 3240,00 грн, дві банківські картки АТ «Ощадбанк», мобільний телефон марки «XIAOMI Redmi 8A» червоного кольору, з сім-картою «МТС» НОМЕР_1 , який був у чохлі книжці блакитного кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 серія НОМЕР_2 , виданий 20.06.2003 Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області, футляр з окулярами, в`язка з ключами, два олівці для вій, дві пляшки назального спрею, одна пляшка з дезінфектором, пачка вологих серветок, гребінець, поліетиленовий пакет з пластинами таблеток різного типу та призначення. Після чого місце вчинення злочину покинув, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду, а викраденими речами розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

ОСОБА_4 було затримано 22.04.2022 о 19.50 год. в порядку ст. 208 КПК України та 23.04.2022 йому було вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Як на докази обґрунтованості підозри сторона обвинувачення посилається на:

-дані протоколу огляду місця події від 22.04.2022, проведеного в м. Корсуні-Шевченківському по вул. Кам`яна біля будинку № 34;

-дані протоколу огляду місця події від 22.04.2022, проведеного в АДРЕСА_2 ;

-дані протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 23.04.2022;

-дані протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 23.04.2022;

-дані протоколу допиту свідка ОСОБА_11 від 23.04.2022;

-дані протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 23.04.2022;

-дані протоколу допиту потерпілої ОСОБА_8 від 23.04.2022;

-дані протоколу затримання особи від 22.04.2022 в порядку ст. 208 КПК України.

Ураховуючи вищевказане, сторона обвинувачення вважає, що наведені в клопотанні слідчого дані об`єктивно свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, що підтверджується зібраними доказами, копії яких були надані слідчому судді разом із клопотанням про обрання запобіжного заходу.

У клопотанні зазначається про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ст. 177 КПК України, а саме ризиків:

?переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. На обґрунтування наявності вказаного ризику зазначено, що «ймовірність можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування обумовлюється тяжкістю вчиненого правопорушення та покарання, яке може бути до нього застосоване у випадку доведеності його вини»;

?незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні. Цей ризик обґрунтовано наступним чином: «враховуючи особливості вчиненого злочину та значення показань таких осіб для повноти та об`єктивності досудового розслідування має вкрай важливе значення».

У клопотанні вказано, що при вирішенні питання слід врахувати:
- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважає достатніми;

- тяжкість покарання, оскільки вчинений підозрюваним злочин є тяжким та тягне за собою покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років; вчинення злочину в період дії воєнного стану;

- вік та стан здоров`я підозрюваного, а саме те, що ОСОБА_4 є особою молодого віку та в ході досудового розслідування не здобуто будь-яких даних, які б вказували на наявність в нього хвороби, яка б унеможливлювала застосування відносно нього відповідного запобіжного заходу;

- відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, оскільки він не має утриманців та зареєстрований по АДРЕСА_3 , а проживає з батьками по АДРЕСА_4 ;

- наявність у підозрюваного постійного місця навчання, так як він являється студентом 3 курсу Державного навчального закладу «Корсунь-Шевченківський професійний ліцей».

Сторона обвинувачення зазначає, що задля забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та запобігання наявним ризикам, є неможливим застосування до нього таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, порука чи домашній арешт.

Так, у клопотанні вказано, що підозрюваний неспроможний до об`єктивного повноцінного самоконтролю в суспільстві, тому є неможливим застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

На думку сторони обвинувачення, особиста порука не може бути застосована до підозрюваного, оскільки до органів досудового розслідування не надійшло звернень від осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Зважаючи на особливості події даного кримінального правопорушення та об`єкти суспільних відносин, на які вони посягають, зокрема те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, що направлений проти прийнятих в суспільстві норм відкрито викрав чуже майно, а відтак таке діяння становить особливу небезпеку найвищим соціальним цінностям демократичного суспільства, та на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, сторона обвинувачення вважає за необхідне не визначати підозрюваному заставу.

Таким чином, посилаючись на стан здоров`я підозрюваного, особливості його життєдіяльності, вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри на даній стадії досудового розслідування, обставини кримінального правопорушення (спосіб, місце, час вчинення, тяжкість наслідків т.ін.), ступінь суспільної небезпечності, які несуть в собі злочинні діяння, направлені проти власності, орган досудового розслідування вважає, що єдиним запобіжним заходом, спроможним досягнути мети застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні, є тримання під вартою.

У клопотанні також зазначено, що зважаючи на те, що ОСОБА_4 зареєстрований за однією адресою по АДРЕСА_3 , а проживає за іншою по АДРЕСА_4 , та житло, в якому він проживає не належить йому на праві власності, домашній арешт не може бути застосованим до підозрюваного. Інших мотивів такого висновку внесене клопотання не містить.

Органом досудового розслідування є Відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала.

Підозрюваний ОСОБА_4 , його законний представник мати ОСОБА_5 , та його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували.

Захисник ОСОБА_6 додатково повідомив, що орган досудового розслідування формально посилається на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте взагалі не обґрунтовує їх наявності. Зокрема, підозрюваний ніколи не переховувався від органів слідства, оскільки практично зразу був затриманий, та не вчиняв тиску на потерпілу.

Крім того, захисник зазначив, що підозрюваний є неповнолітньою особою, тому застосування до нього запобіжного заходу має відбуватися з урахуванням ст. 492 КПК України. Разом з тим, у порушення приписів цієї статті, органом досудового розслідування взагалі не досліджувалися вікові та психологічні особливості підозрюваного.

Підозрюваний зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому та в подальшому не допустить протиправної поведінки. Буде перебувати за місцем проживання та зявлятися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою. Будучи затриманим він надавав відносно себе викривальні покази та в подальшому планує співпрацювати зі слідством.

Підсумовуючи свою позицію сторона захисту повідомила, що не заперечують проти обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, з`ясувавши думки підозрюваного та захисника, дослідивши та перевіривши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою відповідно до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності.

Тобто, суд повинен розглядати питання, чи тримання особи під вартою є вкрай необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи, бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри.
Органом досудового розслідування 22.04.2022 о 21.28 год. в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження № 0000100 з попередньою правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 186 КК України за фактом відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

До клопотання для обґрунтування підозри про вчинення вказаного кримінального правопорушення в копіях додано:

1. витяг з ЄРДР від 22.04.2022 по кримінальному провадженню № 0000100 за ч. 4 ст. 186 КК України внесеного на підставі заяви ОСОБА_8 ;

2. рапорт, з якого вбачається що в ході опрацювання повідомлення про вчинення грабежу були встановлені та затримані особи, які скоїли злочин ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ;

3. рапорти поліцейських СРПП ВП № 1, за змістом яких в ході патрулювання території в районі вчиненого кримінального правопорушення було виявлено двох осіб, один із яких був одягнених лише у футболку, чим викликав інтерес так як на вулиці було холодно. Під час перевірки документів вказаних осіб, у руках одного було виявлено теплу кофту бордового кольору;

4. протокол огляду місця події від 22.04.2022, проведений у період часу з 20.00 год. до 20.25 год., у якому зафіксовано, що у результаті слідчим було виявлено та вилучено телефон марки «XIAOMI Redmi 8A» червоного кольору у робочому стані, з сім-картою «МТС» НОМЕР_1 ;

5. протокол огляду місця події від 22.04.2022, проведений у період часу з 20.40 год. до 21.40 год., за змістом якого у результаті огляду слідчим було виявлено та вилучено: сумку світло коричневого кольору, у якій виявлено паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 серія НОМЕР_2 , виданий 20.06.2003 Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області, окуляри у футлярі, ключі, гребінець, два олівці для вій, дві пляшки назального спрею, одна пляшка з дезінфектором, пачка вологих серветок, поліетиленовий пакет з пластинами таблеток різного типу та призначення;

6. протоколи допиту свідків понятих, у присутності яких ОСОБА_4 та ОСОБА_7 показали працівникам поліції місце, де вони викинули мобільний телефон та сумку з речами потерпілої;

7. пояснення та протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 , за змістом яких рухаючись по вул. Росьовій у м. Корсуні-Шевченківському навпроти будинку № 68 вона відчула різкий поштовх у спину, від якого впала на землю. На той час вона при собі мала сумку з продуктами і жіночу сумочку із необхідними речами. Після падіння хтось силоміць вирвав її сумочку з руки. Піднявши голову вона побачила, що від неї тікають дві особи, обличчя яких не розгледіла. Бачила лише, що один був одягнений у червону кофту, інший у чорну кофту чи куртку. Вказані особи разом побігли у протилежному від потерпілої напрямку;

8. протокол затримання ОСОБА_4 від 22.04.2022, який був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 22.02.2022 о 19.50 год. за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 т. 186 КК України;

9. письмові пояснення ОСОБА_4 , який повідомив що з метою отримання коштів у нього спільно з ОСОБА_7 виник умисел на вчинення грабежу. Після чого вони обрали особу, у якої можна викрасти сумку. Побачивши невідому їм жінку, яку вони вирішили пограбувати, пішли слідом за нею та коли вийшли на вул. Росьову ОСОБА_4 підбіг до тієї жінки, штовхнув її на землю та забрав її сумочку, після чого місце вчинення злочину залишили. У викраденій сумочці вони виявили гроші у розмірі 3500,00 грн. та мобільний телефон «XIAOMI Redmi». Сумку викинули у р. Рось;

10. повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 23.04.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні ч. 4 ст. 186 КК України за фактом відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

При цьому слід звернути увагу, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2020 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан строком на 30 календарних днів, який у подальшому був продовжений.

Згідно з рекомендаціями Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 суддя насамперед зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик, передбачений ст. 177 КПК України, не зменшився, або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. До вказаних обставин (ризиків) безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Крім того, до чинного кримінального законодавства внесено зміни, за приписами який вчинення кримінальних правопорушень під час воєнного стану є обставиною, яка обтяжує покарання.

Ураховуючи, що ОСОБА_4 зізнався поліцейським у вчиненні інкримінованого злочину, а органом досудового розслідування за показами ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було спочатку виявлено місце, де вони викинули мобільний телефон потерпілої, а потім місце, де вони залишили викрадену у ОСОБА_8 сумку із речами, що знаходились у ній, беручи до уваги вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, введеного на території країни у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, слід дійти висновку, що подальше розслідування зазначених обставин у даному випадку є виправданим.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого правопорушення.

Щодо наявності ризиків.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У клопотанні зазначено, що ймовірність можливого переховування підозрюваного обумовлюється тяжкістю вчиненого правопорушення та покарання, яке може бути застосоване, а саме позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Так, в обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування чи суду, слідчий та прокурор фактично посилається лише на тяжкість вчиненого правопорушення та покарання. Між тим, вказані обставини суд не може оцінювати в якості ризику, бо ця обставина повинна бути оцінена судом відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості. У судовому засіданні прокурор не навів випадків переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування чи суду.

Ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Прокурором в клопотанні не зазначено переконливих доказів ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування. Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду.

Щодо наявності ризику впливу на потерпілу, то слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей щодо вчинення ОСОБА_4 будь-яких дій з таким наміром. У судовому засіданні прокурор також не навела мотивів щодо наявності такого ризику. При цьому суд враховує зауваження захисника, що свідками у кримінальному провадженні є поняті, які були присутні при проведенні слідчих дій, та які безпосередньо не були очевидцями вчинення правопорушення, з огляду на що застосування впливу щодо цих осіб є взагалі сумнівним.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, у клопотанні наводяться аргументи щодо неможливості застосування до ОСОБА_4 таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, особиста порука та застава. Проте прокурором в якості аргументів на підтвердження неможливості застосування відносно підозрюваного домашнього арешту зазначено лише, що він зареєстрований за однією адресою, а фактично проживає з батьками за іншою та не має у власності житла. При цьому поза увагою прокурора залишилась та обставина, що підозрюваний є неповнолітнім, тому факт його проживання з батьками не має викликати жодних зауважень.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Позиція прокурора зводилась до того, що застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід тому, що підозрюваний є особою молодого віку, з задовільним станом здоров`я, неодруженим, бездітним та навчається дистанційно. І хоча всі ці обставини були доведені, проте жодна з них не є підставою для застосування запобіжного заходу, тим більше такого виключного, як тримання під вартою.
Суд критично ставиться до тверджень сторони обвинувачення щодо відсутності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, оскільки матеріалами справами доведено протилежне. Так, ОСОБА_4 зареєстрований та постійно проживає у місті Корсуні-Шевченківському разом з батьками. Утриманців не має через молодий вік, більш того, сам є утриманцем своїх батьків, оскільки є неповнолітньою особою. Крім того, чинне кримінальне процесуальне законодавство не передбачає застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до осіб лише тому, що вони не проживають за адресою реєстрації, або не мають у власності житла.

Крім того, слідчий суддя вважає слушними зауваження захисника щодо неврахування слідчим у клопотанні вимог ст. 492 КПК України, яка встановлює правила застосування запобіжного заходу до неповнолітнього. У клопотанні не наводяться дані щодо вікових та психологічних особливостей ОСОБА_4 . Такі дані не були наведені і прокурором у судовому засіданні.

Частина 2 ст. 492 КПК України передбачає, що застосування до неповнолітнього підозрюваного такого запобіжного заходу як тримання під вартою може бути застосоване лише за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України. Разом з тим, слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення взагалі не наведено наявність цих ризиків.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

З урахуванням доведеності прокурором обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, та не доведеності обставин, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також з урахуванням даних, що характеризують особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу, а також покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування клопотання.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 8, 176-184, 194, 202, 372, 392, 492 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000100 відмовити.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

1)без дозволу слідчого, прокурора або суду не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає;

2)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, місця навчання та/або місця роботи;

3)прибувати на виклики до слідчого, прокурора та суду;

4)утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні, визначеними слідчим або прокурором.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків становить два місяці та обчислюється з дати постановлення ухвали, але не довше строку досудового розслідування, тобто з 23.04.2022 до 23 год. 59 хв. 21.06.2022.

Ухвала щодо покладення на підозрюваного обов`язків підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Підозрюваний ОСОБА_4 підлягає негайному звільненню з-під варти.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено 27.04.2022.

Слідчий суддяОСОБА_1