Справа № 991/2773/22
Провадження 1-кс/991/2790/22
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000345 від 22.05.2020 р.

ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000345 від 22.05.2020 р., в якому просить накласти арешт на майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності та сумісної власності, із забороною відчуження та розпорядження таким майном:

- автомобіль TESLA MODEL 3, 2018 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 ;

- автомобіль ЗАЗ 110557, 2004 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 ;

- автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2008 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_6 ;

- автомобіль BMW X6, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , номер кузова: НОМЕР_8 .

Клопотання мотивовано тим, що детективами Національного антикорупційного бюро України під процесуальним керівництвом прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000345 від 22.05.2020, зокрема, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України, який є особливо тяжким кримінальним правопорушенням і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, відтак арешт майна, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , обумовлюється можливим застосуванням до підозрюваного покарання у виді конфіскації майна, є необхідним з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Крім цього, прокурор зазначив, що ОСОБА_4 з 14 жовтня 2001 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 (прізвище до державної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 спільно набули майно, право власності на яке на даний час зареєстроване за ОСОБА_7 , відтак зазначене майно належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності та може бути предметом конфіскації як виду покарання, яке загрожує останньому у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, що свідчить про необхідність арешту відповідного майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Крім того, прокурор просив розглянути дане клопотання без повідомлення власників майна, відносно яких вирішується питання про арешт, його захисника, представника чи законного представника з метою забезпечення арешту майна, його збереження та унеможливлення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

За ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи ту обставину, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, є власністю підозрюваного ОСОБА_4 , а також перебуває у спільній сумісній власності подружжя із ОСОБА_7 , яке зареєстровано за ОСОБА_7 , то слідчий суддя дійшов висновку, що наявні обґрунтовані підстави вважати про існування можливості вжити заходів, направлених на відчуження такого майна, щодо якого вирішується питання про арешт, що унеможливить накладення арешту на відповідне майно, а за такого, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання прокурора слід проводити без повідомлення власників такого майна підозрюваного ОСОБА_4 , його захисників, а також ОСОБА_7 , її представників.

Від прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд клопотання без участі сторони обвинувачення на підставі ч. 1 ст. 172 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Згідно положень п. 3) ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Частина 5 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України, у випадку арешту майна з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 170 цього Кодексу, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати:
1)правову підставу для арешту майна;
2)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;
3)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
4)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе:
- необхідність такого арешту;
- наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, щодо якого вирішується питання про арешт.
Слідчим суддею встановлено, що детективами Національного антикорупційного бюро України під процесуальним керівництвом прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000345 від 22.05.2020, зокрема, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України.

Зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено наступні обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: в період з другої половини серпня 2018 по 12.03.2020, достовірно знаючи про відсутність необхідності в залученні комерційних посередників-нерезидентів для проведення робіт (надання послуг), пов`язаних із укладанням та реалізацією умов зовнішньоекономічного контракту з компанією «PT. Eska Baja Mandiri» від 20.09.2018 № 25/80-К щодо капітального ремонту авіаційних двигунів АЛ-31Ф та виносних коробок агрегатів до літаків типуСу-27 для потреб Військово-повітряних сил Республіки Індонезія на суму 2 800 000 дол. США, у зв`язку з проведенням передконтрактної роботи працівниками ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та відповідно ненадання ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» компанією «European commercial and industrial company s.r.o» агентських послуг пов`язаних з укладенням та подальшим виконанням контракту із компанією «PT. Eska Baja Mandiri» і відсутність підстав для перерахування грошових коштів за агентські послуги, діючи за попередньою змовою групою осіб заступник генерального директора, а з 08.01.2020 в.о. генерального директора ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» ОСОБА_8 , генеральний директор ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» ОСОБА_4 та начальник відділу № 4 департаменту контрактної роботи № 2 ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» ОСОБА_9 , шляхом зловживання службовим становищем за сприяння вчиненню кримінального правопорушення головного спеціаліста відділу № 4 департаменту контрактної роботи № 2 ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою реалізації спільного злочинного умислу, вчинили усі залежні від них дії (закінчений замах) спрямовані на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ДП «ЛРЗ «Мотор» в сумі 488 000,00 дол. США (гривневий еквівалент 11 724 541,60 грн за курсом Національного банку України 24,0257 грн за 1 дол. США), що більш ніж у 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром, які йому належать на підставі ч. 2 ст. 1014 ЦК України та п. 6.8.1 Договору комісії від 03.10.2018 № 25/87-Д/471ДКЕ/18 укладеного між ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та ДП «ЛРЗ «Мотор», шляхом їх перерахування із рахунку ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» на користь компанії «European commercial and industrial company s.r.o» на підставі завідомо неправдивих документів агентської угоди від 10.09.2018 № 25/3д-19 та акту про надання послуг/виконаних робіт від 15.01.2020 з метою подальшого розподілу між учасниками злочинної змови і доведення таким чином злочину до кінця, але зазначені грошові кошти не були перераховані на рахунок компанії «European commercial and industrial company s.r.o», у зв`язку з чим злочин не був закінчений з причин, що не залежали від їх волі.

Злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, згідно положень ст. 12 та Примітки до ст. 45 КК України є особливо тяжким корупційним злочином.

Кримінальним процесуальним кодексом України не визначено поняття «обґрунтованої підозри», тому слідчий суддя, в силу вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керується практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права.

Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Однак таке переконання суду має бути засновано на об`єктивних фактах.

Європейський Суд визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом "обґрунтована", залежатиме від усіх обставин» (справа «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Так, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення (справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, справа «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною і достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, зокрема - арешту майна.

З урахуванням наявних у справі документів, наданих на підтвердження доводів щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступним.

Так, у період з 02.11.2015 по 02.05.2019 ОСОБА_4 перебував на посаді Генерального директора ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», що підтверджується матеріалами клопотання (а. с. 57). ОСОБА_4 , перебуваючи на вказаній посаді, супроводжував делегацію Республіки Індонезія під час проведення переговорів щодо проведення капітального ремонту авіаційних двигунів АЛ-31Ф, ознайомлення з виробничими потужностями підприємства ДП «ЛРЗ «Мотор» (а. с. 57-58). За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_4 підписав від імені ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» агентську угоду № 25/3д-19 від 10.09.2018 з компанією Europeаn сommercial аnd іndustrial сompany s.r.o., обставини укладення та виконання яких є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000345 від 22.05.2020 р.

У відповідності до висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України № 9 від 15.04.2021 про проведення судово-почеркознавчої експертизи вбачається висновок про те, що підпис в графі «За та від імені Компанії» (ДП ДГЗІФ «Укрінмаш») в угоді № 25/3д-19 від 10.09.2018 не придатний для ідентифікації особи. Отже, докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 дійсно підписав від імені ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» агентську угоду № 25/3д-19 від 10.09.2018 з компанією ІНФОРМАЦІЯ_3 , в матеріалах клопотання відсутні.

Відтак, обґрунтованість підозри щодо вчинення підозрюваним ОСОБА_4 вищевказаного кримінального правопорушення з огляду на наявні в матеріалах кримінального провадження докази, є мінімальною, в свою чергу, слідчий суддя враховує, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

В свою чергу, на даному етапі кримінального провадження, наявні у матеріалах клопотання докази в своїй сукупності є достатніми для висновку, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , відповідає такому ступеню тяжкості, що є підставою для застосування у даному кримінальному провадженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною і достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу як арешт майна.

Слідчим суддею встановлено, що згідно з витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 219) між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 » (актовий запис про шлюб № 1682 від 14.10.2001 р.).
Згідно відомостей Національної автоматизованої інформаційної системи Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України (а.с. 220-222) встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить наступне майно:

- автомобіль TESLA MODEL 3, 2018 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 ;

- автомобіль ЗАЗ 110557, 2004 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 ;

- автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2008 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_6 .

Згідно відомостей Національної автоматизованої інформаційної системи Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України (а.с. 223) встановлено, що ОСОБА_7 на праві власності належить наступне майно:

- автомобіль BMW X6, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , номер кузова: НОМЕР_8 .

Під час судового розгляду встановлено, що 28 липня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України, а саме підозрюється у вчиненні закінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.
Санкція злочину, кваліфікованого за ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. У відповідності до правових положень ч. 6 ст. 12 КК України злочин кваліфікований за ч. 5 ст. 191 КК України є особливо тяжким злочином, оскільки за нього передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років.
Статтею 59 КК України встановлено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
За ч. 1, ч. 3 чт. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України).
За ч.ч.2, 5 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання. В такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Таким чином, зазначена у ч.5 ст.170 КПК умова щодо можливості накладання арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення його конфіскації як виду покарання не передбачає можливості арешту майна інших осіб (окрім зазначених у цій нормі), в тому числі дружини підозрюваного.
Відтак, слідчий суддя вважає, що накладення арешту не на все майно, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а лише на частину зазначеного майна, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , відповідатиме умові, зазначеній у ч.5 ст.170 КПК щодо можливості накладання арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання саме підозрюваного.
Виходячи з вищенаведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що арешту підлягає не все майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а лише частина зазначеного майна, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 .
Таким чином, існує сукупність достатніх підстав та розумних підозр вважати, що вищевказане майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 , а саме: автомобіль TESLA MODEL 3, 2018 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 ; автомобіль ЗАЗ 110557, 2004 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 ; автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2008 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_6 ., а також частина майна підозрюваного ОСОБА_4 у спільній сумісній власності подружжя із ОСОБА_7 , яке зареєстровано за ОСОБА_7 , а саме: автомобіль BMW X6, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , номер кузова: НОМЕР_8 , є предметом можливої конфіскації майна, як виду покарання, що передбачене санкцією ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України та яке може бути призначене ОСОБА_4 судом у випадку направлення обвинувального акту до суду та визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Відтак, у зв`язку із наявністю ризику того, що вказане майно може бути відчужене на користь третіх осіб, необхідність арешту такого майна обґрунтовується запобіганням можливості здійснити його відчуження з метою уникнення конфіскації такого майна, як виду покарання, яке може бути призначене ОСОБА_4 у випадку визнання його винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, яке йому інкримінується.
Таким чином, зважаючи на обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування арешту майна, враховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення (ч. 5 ст. 191 КК України) та необхідність забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, яке може бути призначене відносно ОСОБА_4 у випадку визнання його судом винним у вчиненні вказаного злочину, існування ризиків щодо можливості відчуження вищевказаного майна, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження № 0000345 від 22.05.2020 як арешт автомобіля TESLA MODEL 3, 2018 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 ; автомобіля ЗАЗ 110557, 2004 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 ; автомобіля HYUNDAI TUCSON, 2008 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_6 ., а також автомобіля BMW X6, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , номер кузова: НОМЕР_8 , відповідає принципу розумності, є співрозмірним, виходячи із завдань кримінального провадження у відповідності до положень ст. 2 КПК України, та не створюватиме негативних наслідків для третіх осіб.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).
За такого, враховуючи підстави та мету арешту вказаного майна, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з огляду на те, що наявні достатні підстави вважати щодо існування ризиків пошкодження, знищення, передачі, відчуження відповідного майна підозрюваним з метою уникнення конфіскації такого майна, як виду покарання, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність заборонити ОСОБА_4 відчужувати та розпоряджатися таким майном, оскільки незастосування заборони відчуження та розпорядження може призвести до пошкодження, знищення, передачі, відчуження відповідного майна.
При цьому, накладення арешту на вищезазначене майно не є припиненням права власності / позбавленням права власності на це майно, а є лише тимчасовим обмеженням права власності на відповідне майно, яке полягає у тимчасовій забороні розпоряджатися та відчужувати таке майно, без заборони користування зазначеним вище майном, що за своєю сутністю є найменш обтяжливим способом арешту даного майна, який не призведе до суттєвих наслідків, що можуть позначитися на інтересах власника майна, третіх осіб.
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження відповідним майном, а саме на:
- автомобіль TESLA MODEL 3, 2018 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 ;
- автомобіль ЗАЗ 110557, 2004 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 ;
- автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2008 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_6 .
Накласти арешт на частину майна підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спільній сумісній власності подружжя із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яке зареєстровано за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом заборони відчуження та розпорядження відповідним майном, а саме:
- автомобіль BMW X6, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_7 , номер кузова: НОМЕР_8 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Зобов`язати прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 невідкладно письмово повідомити слідчого суддю про дату звернення цієї ухвали до виконання.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_13