Справа № 466/3247/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/733/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у дистанційному судовому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання проумовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виноградів Закарпатської області, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

21 лютого 2019 року вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
14 листопада 2019 року вироком Апеляційного суду Закарпатської області змінено вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2019 року та ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання 14 жовтня 2018 року.
Кінець строку відбуття покарання 14 січня 2023 року.
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що він відбув 2/3 строку призначеного покарання та став на шлях виправлення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2022 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 проумовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

На ухвалу суду засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ухвала суду першої інстанції несправедлива та необґрунтована, оскільки під час відбування покарання дотримувався режиму у виправній колонії, виконував необхідні роботи по благоустрою, старанно та сумлінно працює у фермерському господарстві, у зв`язку з чим отримав 2 заохочення. Звертає увагу, що 3 стягнення, які були на нього накладені, погашені. Окрім цього, вдома на нього чекають 2 малолітніх дітей та дружина.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 щодо доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність ухвали суду, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цієї норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є факультативним заходом за наявності передумов суд має право, а не обов`язок застосувати звільнення. При цьому воно можливе лише у випадку доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та з врахуванням особи засудженого, його поведінки за весь час відбуття покарання, обставин та наслідків вчиненого злочину.
Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
За час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 характеризується наступним чином: перебуваючи під вартою в УВП № 9 м. Ужгорода з 20 жовтня 2018 року порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією УВП № 9 не заохочувався.
У Личаківську виправну колонію (№30) засуджений ОСОБА_5 прибув 10 грудня 2019 року. За час відбування покарання в установі допустив два порушення вимог режиму відбування покарання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи не заохочувався.
28 лютого 2020 року вибув в УВП № 9 м. Ужгорода для ознайомлення з матеріалами кримінальної справи.
Перебуваючи в УВП № 9 м. Ужгорода з 28 лютого 2020 року допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи не заохочувався.
В Личаківську виправну колонію (№ 30) засуджений ОСОБА_5 повернувся 20 вересня 2020 року. За час відбування покарання в установі порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався. Адміністрацією установи два рази заохочувався.
Відмовляючи в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції врахував особу засудженого, його поведінку за весь час відбування покарання, а саме те, що ОСОБА_5 , перебуваючи в місцях позбавлення волі, неодноразово порушував правила режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що засуджений виконував роботи по благоустрою колонії, що додатково підтверджує право на звільнення. Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи по благоустрою колонії, а тому ця обставина не може свідчити про виправлення особи чи про її сумлінне ставлення до праці, оскільки така є обов`язком засудженого.
Також апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_5 неодноразово судимий та вже раніше звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, проте на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний тяжкий злочин. Колегія суддів наголошує, що за своєю природою умовно-дострокове звільнення як кримінально-правовий захід застосовується у випадку, коли покарання виконало свою основну мету відповідно до ст. 50 КК України виправлення особи, а тому подальше його відбування вже не є необхідним.
Суд першої інстанції на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 і з таким висновком колегія суддів погоджується.
Апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування судового рішення.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 липня 2022року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4