Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/536/22
Провадження № 1-кс/553/34/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тривання під вартою щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан.

Згідно з Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м.Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м.Полтави.

24.03.2022 на розгляд Ленінського районного суду м.Полтави надійшло клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тривання під вартою щодо ОСОБА_6 .

За змістом вказаного клопотання та приєднаних до нього матеріалів, на розгляді Червонозаводського районного суду м.Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000365 від 14.06.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.06.2021 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався слідчим суддею та судом і строк якого спливає 04.04.2022.

Клопотання про продовження строку запобіжного заходу вмотивовано прокурором наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів. Так, за посиланням прокурора ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів і з метою уникнення відповідальності може ухилитись від суду; обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу, яка є неповнолітньою, свідків, частина яких також не досягла повноліття; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашену та не зняту судимість за вчинення особливо тяжкого корисливого злочину та не зважаючи на відбуття реального покарання в умовах ізоляції від суспільства, належних висновків не зробив та зможе продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Вказані ризики, за посиланням прокурора, наразі не зменшились і продовжують існувати, та жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти.

Ухвалою суду від 28.03.2022 було вирішено питання про здійснення дистанційного судового провадження у цій справі та залучено захисника для здійснення захисту обвинуваченого з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області.

Водночас відеоконференцзв`язок зі слідчим ізолятором встановити не вдалось та за повідомленнями ДУ «Харківський слідчий ізолятор», станом на день розгляду справи (30.03.2022) в державній установі доступ до глобальної мережі інтернет відсутній у зв`язку із пошкодженням кабельної мережі, з огляду на що проведення судових засідань в режимі відеоконференції наразі є неможливим.

Встановити зв`язок із неповнолітньою потерпілою ОСОБА_7 , яка згідно з обвинувальним актом, проживає у м.Харкові, не виявилось можливим.

Виклик законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 в судове засідання було здійснено телефоном, яка повідомила, що знаходиться у м.Харкові, не може прибути до суду особисто та не має технічної можливості брати участь дистанційно. Її донька ОСОБА_7 виїхала за межі м.Харкова і наразі, вона не може з нею зв`язатись.

Згідно наявної в розпорядженні суду інформації захист обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження здійснює адвокат ОСОБА_9 , який в телефонному режимі повідомив про неможливість прибуття до суду, у зв`язку із знаходженням у Харківській області, де ведуться бойові дії та неможливість брати участь у судовому засіданні дистанційно через відсутність у населеному пункті підключення до електроенергії.

Захисник ОСОБА_4 , діючи на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 29.03.2022 № 016-0000428, в судовому засіданні зазначила, що нею вживались заходи для з`ясування позиції захисника ОСОБА_9 , проте встановити з ним зв`язок не вдалось, тому вона просила врахувати попередню позицію сторони захисту, висвітлену в ухвалі суду та залишила клопотання прокурора на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_3 внесене на розгляд суду клопотання підтримав та прохав продовжити застосований до обвинуваченого запобіжний на 60 днів без визначення застави.

Вирішуючи заявлене клопотання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, суд вказує, що у відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У зв`язку з введенням на території України воєнного стану та відсутністю технічної можливості дистанційного зв`язку з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» забезпечити безпосередню участь обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника, потерпілої та її законного представника в судовому засіданні не вдалось. Наразі обвинувачений, захисник та законний представник неповнолітньої потерпілої перебувають у м.Харкові та наближених до нього районах, де ведуться бойові дії, а потерпіла вимушено виїхала за межі м.Харкова і зв`язок з останньою не було встановлено. При цьому судом було вирішено питання про призначення обвинуваченому захисника з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області.

Таким чином в умовах воєнного стану судом було вжито всіх об`єктивно можливих заходів для дотримання прав всіх учасників процесу щодо участі у судовому розгляді, з огляду на що суд вважає за необхідне здійснити розгляд клопотання без участі вказаних учасників.

Так, ст.64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно із ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.
Відповідно до ст.122 цього закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Враховуючи вищевикладене, положення ст.2 КПК України (згідно якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура), положення ч.3 ст.331 КПК України (щодо обов`язку суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, незалежно від наявності клопотань), введений на даний час на території України Указом Президента воєнний стан, думку присутніх в судовому засіданні учасників процесу, які вважали можливим розглянути клопотання, суд дійшов до висновку, що відсутність учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
При цьому суд звертає увагу на тому, що копія клопотання була вручена обвинуваченому, при прийнятті рішення судом враховується позиція захисту, окрім того учасники судового розгляду не позбавлені можливості реалізувати право на оскарження рішення суду.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.
Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Вказана позиція висловлена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 505/2898/19 від 23.01.2020.

За таких обставин, враховуючи, що запобіжний захід до обвинуваченого було застосовано за ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.06.2021, та останнього разу застосований до обвинуваченого запобіжний захід продовжено до 04.04.2022 на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04.02.2022, наразі суд має вирішити питання доцільності продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу чи його зміни, надаючи оцінку того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, згідно з ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04.02.2022, при продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків можливого переховування, вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на потерпілу, свідків та враховано тяжкість покарання, характер інкримінованих кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність, особу обвинуваченого, відсутність у нього постійного місця роботи та джерела доходу, міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, тощо.
За таких обставин, суд у відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , які наявні в розпорядженні суду, який не працює та не має постійного легального джерела доходу, неодружений, має зареєстроване місце проживання в Україні, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашену та не зняту судимість за вчинення особливо тяжкого злочину проти власності, ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, їх характер та суспільну небезпечність, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, вік, та оцінюючи встановлені обставини у сукупності вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що він може ухилитись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу і свідків, деякі з яких є неповнолітніми.

Суд вважає, що ризики визначені ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та те, що інший, більш м`який запобіжний захід, наразі є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому, вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З огляду на ч.4 ст.183 КПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення застави.

За таких обставин, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, наразі не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення застави.
На підставі викладеного та керуючись ст.331 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тривання під вартою щодо ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 28.05.2022 включно, без визначення застави.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1