КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/808/2022 Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0002960 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кишинів, громадянка Республіки Молдова, без реєстрації на території України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:
- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 2 травня 2019 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, з випробуванням іспитовим строком 2 роки,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки,
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, визначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів, та виконувати їх самостійно,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 визнана винуватою в тому, що 21 квітня 2019 року приблизно о 17.15 год., знаходячись в приміщенні магазину «Котон», розташованого в будівлі ТЦ «LavinaMall» за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д, повторно таємно викрала чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , завдавши останній майнову шкоду на суму 8900 гривень.
При цьому ОСОБА_6 21 квітня 2019 року, в денний час, не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, а також відчуваючи потребу в грошових коштах, вирішила незаконно заволодіти чужим майном громадян з метою його продажу та отримання коштів для власних потреб. З цією метою, ОСОБА_6 , цього ж дня, прослідувала до ТЦ «Lavina Mall» за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д, де почала обходити крамниці та спостерігати за покупцями з метою виявлення особи, майном якої можна було незаконно заволодіти.

Знаходячись у приміщенні магазину «Котон», розташованого в будівлі ТЦ «Lavina Mall» за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д, 21 квітня 2019 року приблизно о 17.10 год. ОСОБА_6 звернула увагу на раніше невідому їй ОСОБА_9 , з лівої кишені куртки якої виглядав мобільний телефон, вирішивши незаконно заволодіти даним чужим майном.
З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 наблизилась до ОСОБА_9 ззаду та, скориставшись тим, що остання, вибираючи необхідні їй товари, не звертала на оточуючих уваги, а також інші особи за її діями не спостерігали, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення повторно таємно викрала з кишені куртки ОСОБА_9 належний останній мобільний телефон марки «Huawei P Smart Plus», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 8900 грн., після чого, приблизно о 17.15 год. з місця вчинення злочину втекла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_9 майнову шкоду.
Крім цього, 21 квітня 2019 року приблизно о 17.25 год. ОСОБА_6 ,, знаходячись вприміщенні магазину «Волкер», розташованого в будівлі ТЦ «Lavina Mall» за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д, повторно таємно викрала чуже майно, яке належить ОСОБА_10 , завдавши останньому майнову шкоду на загальну суму 11471 грн.

Так, ОСОБА_6 , вчинивши приблизно о 17 год. 15 хв. 21 квітня 2019 року злочин щодо ОСОБА_9 , продовжила знаходиться в будівлі ТЦ «LavinaMall», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д, де обходила крамниці та спостерігала за покупцями, з метою виявлення особи, майном якої знову можна було незаконно заволодіти.
Знаходячись у приміщенні магазину «Волкер», розташованого у вищевказаному торгівельному центрі, 21 квітня 2019 року приблизно о 17.20 год. ОСОБА_6 звернула увагу на раніше незнайомого їй ОСОБА_10 , який сидів, поклавши біля себе власну сумочку-клатч, вирішивши повторно незаконно заволодіти даним чужим майном.
З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого наповторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , скориставшись тим, що за її діями ніхто з оточуючих не спостерігав, наблизилась до ОСОБА_10 та з метою обернення на свою користь та особистого збагачення повторно таємно викрала належні останньому: клатч «PHILIPP PLEIN» чорного кольору вартістю 400 гривень, в якому знаходився мобільний телефон «IPhone 7»,ІМЕІ: НОМЕР_3 вартістю 8000 гривень, та грошові кошти в сумі 3071 грн., а всього майна на загальну суму 11471 гривня, після чого, приблизно о 17.25 год. з місця вчинення злочину втекла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_10 майнову шкоду.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з моменту приведення вироку до виконання.
Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 22 квітня 2019 року по 23 квітня 2019 року та з 13 листопада 2019 року по 15 листопада 2019 року.
Після приведення вироку до виконання заставу у розмірі 38720 грн., яка була внесена 14 листопада 2019 року на депозитний рахунок ТУ Державної судової адміністрації у м. Києві, повертається заставодавцю за належністю.
Цим вироком вирішено питання речових доказів.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що із зазначеним вище вироком суду в частині призначеного покарання не можливо погодитись, оскільки він є занадто суворим, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої.
На переконання захисника, суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 , не в повній мірі дотримався вимог ст. 370 КПК України, оскільки не зрозуміло, з чого суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства. Крім того, захисник вважає, що у вироку суду не наведено жодного належного і достатнього мотиву та підстави, чому до ОСОБА_6 неможливо застосувати правила ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк, тобто, без ізоляції її від суспільства.
З посиланням на положення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, захисник акцентує увагу на тому, що зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд не дотримався вказаних вище вимог закону та не вказав мотивів призначення їй покарання саме у вигляді позбавлення волі та неможливості застосування іспитового строку до останньої.
Апелянт наголошує на тому, що відповідно до встановлених обставин ОСОБА_6 вчинила злочин середньої тяжкості та повністю відшкодувала потерпілим завдану шкоду, з моменту припинення злочинної діяльності 21 квітня 2019 року і до теперішнього часу ОСОБА_6 не порушує закон, нових злочинів не вчинила, виконує покладені на неї процесуальні обов`язки, не переховується, не уникає судових розглядів її справи; вчинені ОСОБА_6 злочини, хоч і є суспільно небезпечними діяннями, однак, з початку досудового розслідування та в ході судового розгляду вона усунула заподіяну шкоду потерпілим. Зазначені обставини в сукупності, на думку захисника, є підтвердженням правильних висновків ОСОБА_6 , її каяття.
На думку захисника, суд першої інстанції недостатньо обгрунтував висновок про можливість виправлення обвинуваченої лише в умовах ізоляції від суспільства строком на 2 роки, не врахував зовсім стан її здоров`я.
Захисник зазначає, що дві складові, які покладено в мету покарання відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, вже досягнуто до виконання вироку по суті. Фактично ОСОБА_6 виконує умови іспиту, тобто, відбулися необхідні і достатні зміни у її поведінці.
На переконання захисника, всі позитивні дані обвинуваченої, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність попередніх судимостей та обтяжуючих вину обставин, її щире каяття у вчинених злочинах, що полягає у критичній оцінці нею своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, повним усуненням заподіяної шкоди, стан здоров`я ОСОБА_6 , як окремо, так і в їх сукупності, свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 та її перевиховання без застосування до неї покарання у виді реального позбавлення волі, а тому вважає можливим вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання змінити в бік пом`якшення, застосувавши до неї вимоги положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_11 , належним чином повідомлені про день та час апеляційного розгляду за клопотанням захисника в режимі відеоконферензв`язку з Одеським апеляційним судом, до Одеського апеляційного суду не з`явились, про причини неявки Київський апеляційний суд не повідомили, будь-яких заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції не подали.
Вислухавши думку прокурора, який вважав можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченої та її захисника за відсутності будь-яких клопотань від останніх, враховуючи, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, відсутності будь-яких заяв та клопотань про проведення апеляційного розгляду за обов`язкової участі обвинуваченої та її захисника, те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої, доходить висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченої та захисника ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та додатково надані прокурором докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичні обставини кримінальних правопорушень, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Висновки суду в частині доведення винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація дій ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного обвинуваченій покарання, то колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченій, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у скоєному та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані, які характеризують особу обвинуваченої, те, що на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, на момент скоєння злочину була не судима, не працює, не заміжня, не має місця реєстрації на території України, є нерезидентом України, її поведінку як до, так і після вчинення злочину, те, що вона характеризується негативно, та дійшов висновку про призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.185 КК України.

Приймаючи до уваги, що кримінальні правопорушення за ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_6 скоїла до винесення вироку Святошинським районним судом м. Києва, згідно з яким 2 травня 2019 року її було засуджено за ст.ст.15 ч.2, 185 ч.1 КК України на 1 рік позбавлення волі, з випробуванням іспитовим строком на 2 роки, суд дійшов висновку, що покарання за попереднім вироком і покарання за даним вироком слід виконувати самостійно, і таке покарання, на думку місцевого суду, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом призначено ОСОБА_6 суворе покарання, не враховано стан її здоров`я, то колегія суддів звертає увагу на те, що хвороба ОСОБА_6 існувала до вчинення нею злочинів, і вказані обставини не стали стримуючим фактором від вчинення останньою кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів бере до уваги той факт, що ОСОБА_6 , будучи притягнутою до кримінальної відповідальності в іншому кримінальному провадженні, не зробила для себе належних висновків та повторно вчинила корисливі кримінальні правопорушення. Згідно з матеріалами кримінального провадження після вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_6 назвалась даними інших осіб (ас. 46, 47, 50, 53), що свідчить про її бажання уникнути відповідальності за вчинене.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції обвинуваченій призначено покарання, яке не є занадто м`яким або несправедливим для неї, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Що ж стосується обставин, викладених у клопотанні захисника ОСОБА_11 , про порушення права на захист обвинуваченої, оскільки вона є громадянкою Молдови, не розуміє української мови; з матеріалів справи неможливо встановити, коли з нею виконувались вимоги ст. 290 КПК України та за участю кого; їй неналежно була надана правова допомога, то, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими.

Так, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 дійсно є громадянкою Молдови. Разом з тим, з наданих прокурором на спростування даних, зазначених захисником ОСОБА_11 , матеріалів встановлено, що:
- ОСОБА_6 була притягнута до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та вироком Святошинського районного суду м. Києва від 2 травня 2019 року визнана винуватою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Під час досудового розслідування та судового розгляду вказаного кримінального провадження в суді перекладач не залучався.
Більш того, зі змісту долученої копії протоколу її додаткового допиту в якості підозрюваної вбачається, що нею власноручно зроблений запис, що на території України проживає понад 10 років, державну мову розуміє та володіє нею;
- у кримінальному провадженні № 0000684 від 13 березня 2021 року, досудове розслідування у якому проводилось Деснянським УП ГУ НП у м. Києві, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, перекладач для ОСОБА_6 не залучався;
- перекладач для участі у кримінальному провадженні № 0009613 від 3 жовтня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, досудове розслідування у якому проводилось Голосіївським УП ГУ НП у м. Києві, не залучався;
- у кримінальному провадженні № 0002090 стосовно ОСОБА_6 (відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2014 року про застосування до підозрюваної запобіжного заходу, обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, розписок про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, під час судового розгляду кримінального провадження) перекладач участі не приймав.

Окрім того, згідно з аудіозаписом підготовчого судового засідання від 9 грудня 2019 року у вказаному кримінальному провадженні, в обвинуваченої ОСОБА_6 з`ясовувалось питання, чи розуміє вона українську мову, чи потрібен перекладач, на що обвинувачена вказала, що українську мову розуміє, перекладач не потрібен.
Під час апеляційного розгляду в судовому засіданні 12 травня 2021 року ОСОБА_6 відповідала по суті на поставлені їй українською мовою запитання за відсутності перекладача.

Також матеріали справи містять заяву та копію скарги на адресу КДКА м. Києва від імені та за підписом ОСОБА_6 , які викладені українською мовою (ас. 169, 242 зв.), та копію договору від 18 вересня 2020 року між ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_12 , який також викладений українською мовою та підписаний ОСОБА_6 без будь-яких застережень, а тому, на думку колегії суддів, за відсутності будь-яких клопотань з боку ОСОБА_6 про залучення у справі перекладача, наявними матеріалами спростовуються посилання захисника ОСОБА_11 про порушення її права на захист внаслідок незалучення перекладача.

Є безпідставними й посилання захисника ОСОБА_11 про те, що з матеріалів справи неможливо встановити, коли з обвинуваченою виконувались вимоги ст. 290 КПК України та за участю кого, оскільки вказані відомості наявні в реєстрі матеріалів досудового розслідування, згідно з якими 15 грудня 2019 року ОСОБА_6 та її захиснику надано доступ до матеріалів досудового розслідування (ас. 17).

Не містять матеріали справи і будь-яких відомостей щодо неналежної правової допомоги з боку адвоката ОСОБА_7 , на що послався захисник ОСОБА_11 .

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а відтак підстав для скасування або зміни вироку не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

______________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4