Справа № 1-446/2005 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/392/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 26 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , щодо звільнення особи від відбування покарання,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

засуджений - ОСОБА_7 ,

встановила:

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 квітня 2022 року, відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Не погоджуючись з даною ухвалою захисник засудженого подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Вважає ухвалу необгрунтованою, невмотивованою, ухваленою з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до істотного порушення прав засудженого ОСОБА_7 .

Свої вимоги мотивує тим, що однією з підстав для звільнення особи від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку, як це передбачено ст. 152 КВК України. Зокрема за приписами ст. 80 КК України,передбачено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувального вироку його не було виконано у строк 5 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 5 років за тяжкий злочин.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 не ухилявся від відбування покарання і протягом 16 років жив звичайним життям будучи впевненим що вирок виконано та не знав, що його оголошено у розшук. 03.08.2007 року ОСОБА_7 не був присутній в Залізничному районному суді м.Львова і не знав, що йому скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням. Факти неодноразового перетину кордону свідчать про те, що ОСОБА_7 не мав наміру ухилятися від покарання і йому безперешкодно був виданий у 2017 році новий закордонний паспорт у якому є відмітка про перетин кордону 31.12.2021 (а.с.31,32). Перетин кордону у 2006 році ОСОБА_7 здійснював з дозволу органу кримінально-виконавчої системи, однак зараз це документально підтвердити неможливо, оскільки особова справа знищена у зв`язку із стоками давності.

Апелянт зазначає, що покликання на редакцію ч.3 ст. 80 КК України, яка певним чином співвідноситься зі статтями 389, 390 КК щодо ухилення особи від відбування покарання відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч.3 ст. 80 КК України суд першої інстанції тим самим фактично визнає особу винною у новому злочині. Таке правозастосування суперечить ст. 62 Конституції України щодо невинуватості особи поки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду.

Апелянт покликається, що ОСОБА_7 не притягувався до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання. Станом на даний час вирок Шевченківського районного суду від 15.09.2005 стосовно ОСОБА_7 не виконано. Іншого злочину ОСОБА_7 не вчиняв і до кримінальної відповідальності не притягувався. Покликання суду першої інстанції щодо неможливості на даний час звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності через відсутність ряду документів стосовно міждержавного розшуку, є помилковими оскільки це не спростовує підстави вимог ст. 80 КК України для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання обвинувального вироку. Присутність ОСОБА_7 у судовому засіданні давало суду право вирішити дане питання. При виявлені та затримання ОСОБА_7 оперативно-розшукова справа повинна бути закритою.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 р. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч.1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, призначено іспитовий строк тривалістю 2 роки, а також покладено на засудженого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 03.08.2007 р. скасовано звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 року, за ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 року у виді 1 року позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому рахувати з моменту затримання.

Згідно вказаної постанови Залізничного районного суду м. Львова, суд врахував, що ОСОБА_7 за час відбування покарання протягом іспитового строку зарекомендував себе з негативної сторони, не з`являвся в КВІ для реєстрації, змінив місце проживання без відома КВІ, не виконує покладені н а нього обов`язки, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Згідно відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у Львівській області від 11.04.2022 року №7/Аз/21/1, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.08.2007 року Залізничним РВВС м. Львова, по ч.1 ст. 309 КК України оголошений в розшук, а з 02.10.2007 року перебуває у міждержавному розшуку.

Як вбачається із долученого до матеріалів клопотання, копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній в`їхав на територію Угорщини 28.09.2006 року, а 24.11.2006 р. в`їхав на територію Республіки Словенія.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи засудженим вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 року і достеменно обізнаним про призначене йому покарання, зокрема, про заборону виїзду за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, а також обов`язок повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації протягом 2 років, свідомо, умисно порушив умови іспитового строку, призначеного судом, з метою ухилення від відбування покарання, у зв`язку із чим 02.08.2007 року був оголошений у розшук та постановою Залізничного районного суду м. Львова від 03.08.2007 року йому скасовано звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням та направлено для відбування покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника - адвоата ОСОБА_9 , підтриману засудженим ОСОБА_7 які просили задовольнити апеляційні вимоги в повному обсязі, міркування прокурора ОСОБА_8 , яка просила залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На думку колегії суддів судом першої інстанції по дані справі було прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Статтею 533 КПК України передбачено, що вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.
Підставою для звільнення від відбування покарання на підставі ст. 80 КК є сприятливе закінчення певного строку давності з дня набрання обвинувальним вироком суду законної сили.
Давність обвинувального вироку це строк, встановлений законом, протягом якого призначене покарання повинно бути виконано. Своєю чергою, давність виконання обвинувального вироку це закінчення встановлених у законі строків з дня набрання обвинувальним вироком законної сили, протягом яких засуджений не відбув покарання, і вирок залишився невиконаним.
Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків.
Судом першої інстанції на підставі матеріалів справи № 1-446/2005 встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 р. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч.1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, призначено іспитовий строк тривалістю 2 роки, а також покладено на засудженого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 03.08.2007 р. скасовано звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 року, за ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 року у виді 1 року позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому рахувати з моменту затримання.

Згідно відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у Львівській області від 11.04.2022 року №7/Аз/21/1, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.08.2007 року Залізничним РВВС м. Львова, по ч.1 ст. 309 КК України оголошений в розшук, а з 02.10.2007 року перебуває у міждержавному розшуку.

Отже, зазначеним підтверджується, що вирок вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 15.09.2005 р. стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч.1 ст. 309 КК України був приведений до виконання і його було постановлено на облік у КВІоскільки у відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, призначено іспитовий строк тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно вирок суду першої інстанції від 15.09.2005 стосовно засудженого ОСОБА_7 був приведений до виконання в строки передбачений чинним законодавством. Дані обставини належним чином встановлені судом першої інстанції з чим погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Покликання апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано всі обставини справ, а також те, що на підставі вимог ст. 80 КК України минули всі можливі строки давності на підставі яких суд першої інстанції повинен був звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, є вагомими, але не спростовують правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність. Тобто, за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Однак колегія суддів вважає, що у зв`язку із внесенням змін до чинного законодавства, зокрема того, що 01.07.2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-VIII, яким внесено зміни до Кримінального кодексу України, то після набрання чинності вказаним законом санкція ч.1 ст. 309 КК України передбачає максимальну міру покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років.

До набрання чинності Закону № 2617-VIII від 22.11.2018, санкція ч.1 ст. 309 КК України передбачала покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Після набрання чинності Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, тобто з 01.07.2020, санкція ч.1 ст. 309 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Частинами 2, 3 ст.74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст. 72 цього Кодексу.

Однак приведення вироку суду від 15.09.2005 року щодо ОСОБА_7 можливе лише у суді першої інстанції до якого представник прокурора тури повинен звернутися з відповідним клопотанням.

За таких обставин Залізничного районного суду м.Львова від 26.04.2022 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 ю є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 80, 537 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 26.04.2022 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , якою відмовлено у звільненні засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: