Справа № 461/7452/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1072/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у кримінальному проваджені №0000305 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

з участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.10.2021 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ст.366-1 КК України закрито у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
Згідно обвинувального акту, обвинувачена ОСОБА_6 , на підставі наказу №460ос начальника ГУ НП у Львівській області від 01.12.2016 року призначена на посаду старшого інспектора - криміналіста слідчого відділу Франківського ВП ГУ НП у Львівській області.
Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016 року, зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 року за №959/29089, щорічна декларація суб`єкта декларування подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Верховною Радою України 23 березня 2017 року прийнято Закон № 1975-УІІІ Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб». Закон № 1975-УШ набрав чинності 30 березня 2017 року.
Відповідно до цього Закону строк подання щорічної декларації для осіб, які відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» подають таку декларацію вперше продовжено до 1 травня 2017 року.
Відповідно до п.п. «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону серед суб`єктів, на яких поширюється дія Закону зазначено і поліцейських.
Попри вказані вимоги закону, ОСОБА_6 , являючись працівником поліції, будучи поінформована листом т.в.о. начальника Франківського ВП ГУ ПН у Львівській області №1245/41/02/10/17 від 26.01.2017 про необхідність отримання електронного цифрового підпису та подання електронної декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2016 рік, заповнивши необхідні відомості на сайті ПриватБанку та отримавши в Акредитованому центрі сертифікації ключів ПАТ КБ Приватбанк» 31.03.2017 електронний цифровий підпис з строком дії до 31.03.2018, необхідний для подання електронної декларації на сайті Національного агенства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), в порушення вимог вказаних вище нормативно-правових актів, у строк до 01.05.2017 року умисно не подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», за 2016 рік.
В подальшому, ОСОБА_6 , отримавши 02.05.2017 року в Акредитованому центрі сертифікації ключів ПАТ «Приватбанк» ще один електронний цифровий підпис з строком дії до 02.05.2018, з своєї електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 скерувала електронного листа в службу технічної підтримки НАЗК на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідного до якого при введенні нею контактної інформації для заповнення е-декларації виникає помилка, оскільки ОСОБА_6 раніше при реєстрації на сайті НАЗК невірно вказала свою власну електронну адресу. На вказаний лист ІНФОРМАЦІЯ_5 з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_4 на електронну адресу ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 прийшов лист щодо обов`язкових вимог при скеруванні листів у службу технічної підтримки, а саме необхідності скерування листа з персональної електронної поштової скриньки, зазначення у темі суті питання, зазначення П.І.П., ідентифікаційного номеру облікової картки платника податків (ІПН), персональної електронної поштової скриньки, суть питання, за необхідності до листа додати скріншоти з помилками.
ІНФОРМАЦІЯ_6 о 17.35 год. ОСОБА_6 з своєї електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 із зазначенням вказаних необхідних відомостей повторно скерувала електронного листа в службу технічної підтримки НАЗК на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідного до якого при введенні нею контактної інформації для заповнення е-декларації виникає помилка, оскільки ОСОБА_6 раніше при реєстрації на сайті НАЗК невірно вказала свою власну електронну адресу.
У цей же день о 18.16 год. з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_4 на електронну адресу ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийшов лист з служби технічної підтримки НАЗК, відповідно до якого її поштову скриньку змінено і їй необхідно перейти за вказаним у листі посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7
Не дивлячись на викладене, ОСОБА_9 , усвідомлюючи передбачену законом вимогу щодо необхідності подачі нею щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», за 2016 рік, у період з 11.05.2017 по жовтень 2017 року, зазначену декларацію умисно не подала і жодних дій для подачі такої не вживала.
Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.366-1 КК України як умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».
Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до п. 4 ч. 1ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
На підставі Закону України № 1074-IX від 04.12.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення відповідальності за декларування недостовірної інформації та неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» статтю 366-1 КК України виключено.
Закон Закону України № 1074-IX від 04.12.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення відповідальності за декларування недостовірної інформації та неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» набрав чинності 30.12.2020 року.
Отже, підставою для втрати чинності законом у цілому або його окремими положеннями є, зокрема, визнання закону, його окремих положень такими, що втратили чинність, єдиним органом законодавчої влади - Верховною Радою України, або визнання їх такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні - Конституційним Судом України. Як у першому та і другому випадку наслідком є фактична втрата нормою чинності.
У Рішенні від 19 квітня 2000 року № 6-рп/ 2000 Конституційний Суд України зазначив, що «згідно з частиною другою статті 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення», «кримінально-правова норма має зворотну дію в часі в тій її частині, в якій вона пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Це стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо» (абзац третій пункту 2, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини). Наведене вказує на відсутність події злочину, з точки зору нового закону.
Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності (частина 1 статті 5 КК України).
На ухвалу суду апеляційну скаргу подала обвинувачена ОСОБА_6 , в якій просить оскаржувану ухвалу змінити в частині застосування правових підстав для закриття передбачених п.1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про її невинуватість та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що на час прийняття рішення у справі, закон який передбачав кримінальну відповідальність за ст.366-1 КК України був визнаний неконституційним, через що на момент звернення прокурора з клопотанням до суду, кримінальна-карана відповідальність за несвоєчасне подання декларації була відсутня, що тягне за собою закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України та породжує правові наслідки передбачені ст.130 КПК України.
Звертає увагу, що при закритті кримінального провадження до неї не може бути застосовано положення п.4 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки до моменту визнання закону про кримінальну відповідальність неконституційним її вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366-1 КК України, встановлена не була.
Також зазначає, що ухваливши рішення про закриття кримінального провадження з підстав передбачених п.4 ч.1 ст.284 КПК України (нереабілітуюча обставина), суд позбавив її права на справедливий суд, можливості довести свою невинуватість, а також права на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_8 та обвинувачену ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Статтями 151-2, 152 Конституції України визначено, що рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а згідно з ч. 1 ст. 5 Кримінального Кодексу України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Системний аналіз ухвали суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведених норм кримінального процесуального закону.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що до Галицького районного суду м. Львова був направлений обвинувальний у кримінальному провадженні №0000305 від 19.09.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.10.2021 року задоволено клопотання прокурора, звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ст. 366-1 КК України та кримінальне провадження №0000305 від 19.09.2017 року закрито, оскільки визнано неконституційними положення ст. 366 -1 КК України, які інкримінуються ОСОБА_6 .
Рішенням Великої палати Конституційного суду України від 27.10.2020 року у справі №13-р/2020, визнано неконституційною статтю 366-1 Кримінального кодексу України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 січня 2021 року (справа №0306/7567/12, провадження №13-73кс19), зазначила, що особу може бути піддано кримінальному переслідуванню виключно за діяння, яке визнано злочином за нормами КК, тоді як втрата чинності нормою Особливої частини КК означає, що передбачені нею дії або бездіяльність вже не містять ознак діяння, за яке цим Кодексом встановлювалася кримінальна відповідальність. Офіційна констатація невідповідності правової норми Конституції України анулює її юридичну силу, що за змістом є рівнозначним виключенню такої норми на законодавчому рівні. Отже, дія чи бездіяльність перестають вважатися злочином як на підставі закону про скасування кримінальної відповідальності, так і у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення про неконституційність норми КК, що встановлювала цю відповідальність.
Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (Постанова від 01.03.2021 у справі №266/3090/18, провадження №51-3281 кмп 19) звернув увагу на те, що рішення Конституційного Суду України є аналогічними наслідкам набрання чинності законом, яким скасовується кримінальна караність діяння.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки стаття 366-1 КК України, яка інкримінується ОСОБА_6 , втратила чинність на підставі Рішення Конституційного Суду України від 27.10.2020 року справа №13-р/2020.
Так, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції мав дослідити всі докази і закрити провадження щодо обвинуваченого за відсутністю складу злочину за ст. 366-1 КК України, оскільки у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 16.02.2021 року справа №345/3522/18 зазначено, що у разі наявності підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 284 КК України, у суду відпадає необхідність і доцільність вирішення питання про наявність чи відсутність у діях особи складу інкримінованого кримінального правопорушення.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції закрив провадження з нереабілітуючих підстав підтвердження не знаходять, оскільки відповідно до вимог закону та висновків Верховного Суду, особу може бути піддано кримінальному переслідуванню виключно за діяння, яке визнано злочином за нормами КК, тоді як втрата чинності нормою Особливої частини КК означає, що передбачені нею дії або бездіяльність вже не містять ознак діяння, за яке цим Кодексом встановлювалася кримінальна відповідальність.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що за загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.
Доводи апеляційної скарги про те, що прийняте судом першої інстанції рішення фактично порушено принцип презумпції невинуватості та доведення вини, апеляційний суд не приймає до уваги, так як оскаржуване рішення не відображає думку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та не містить жодної обставини для припущення, що суд розглядає особу ОСОБА_6 як винувату у вчиненні кримінального правопорушення.
З урахуванням вищезазначених висновків Верховного суду та вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що посилання в апеляційній скарзі на те, що застосування п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України фактично констатує причетність ОСОБА_6 до інкримінованого кримінального правопорушення, є безпідставними.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що кримінальне провадження має бути закрито саме на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги з цього приводу є необґрунтованими.
Під час апеляційного перегляду ухвали районного суду істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга з доповненнями задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05.10.2021 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4