Справа № 298/415/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/24/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_8 ,

потерпілої: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Люта Великоберезнянського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за апеляційною скаргою зі змінами прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2017 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується за ч.1 ст.115 КК України.

Оскаржуваним вироком суду дії ОСОБА_7 перекваліфіковано та визнано останнього винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.116 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту його затримання, а саме з 26 січня 2016 р.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України та ст.5 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 26 січня 2016 р. до 20 червня 2017 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний тримання під вартою, але не більше як на шістдесят днів. В подальшому Апеляційним судом Закарпатської області строк дії вказаного виду запобіжного заходу для ОСОБА_7 продовжувався та 14 листопада 2017 р. був замінений на домашній арешт, а 29 березня 2018 р. на особисте зобов`язання.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами у справі.

За вироком суду 25 січня 2016 року близько 18.00 год. обвинувачений ОСОБА_7 , будучи в стані незначного алкогольного сп`яніння та знаходячись на подвір`ї належного йому будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого ОСОБА_10 , умисно, з метою протиправного заподіяння йому смерті, наніс останньому численні удари дерев`яною палицею по життєво важливих органах в області голови та тулуба, після чого, перемістившись до кухонної кімнати будинку, наніс потерпілому ще декілька ударів, в результаті яких ОСОБА_10 помер на місці.

Не погоджуючись з вироком суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт стверджує, що суд прийшов до помилкового висновку про перебування ОСОБА_7 на момент вчинення злочину в стані афекту. Попри те, що судовою психолого-психіатричною експертизою підтверджено наявність в обвинуваченого такого стану, суд безпідставно залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і в суді, не визнавав своєї вини, щоразу змінював показання, версію про вбивство потерпілого через душевну образу з боку останнього висунув виключно з метою свого захисту, під час проведення експертизи неправдиво вказав, що викликав для потерпілого швидку допомогу, хоча насправді не допускав нікого на подвір`я для надання потерпілому медичної допомоги, дочці вбитого стверджував, що ОСОБА_10 вбив ОСОБА_11 . Неправильним вважає сторона обвинувачення також висновок суду про перебування ОСОБА_7 в стані незначного алкогольного сп`яніння, адже, як зазначає прокурор, медичне освідування обвинуваченого проводилось через 11 год. після події злочину, тобто через значний проміжок часу, що не дає об`єктивних даних про дійсний стан обвинуваченого на час вчинення злочину. Крім цього, згідно показань самого обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 обоє вони в той день перебували в будинку ОСОБА_7 та розпивали спиртні напої. При цьому, медичне освідування ОСОБА_12 проводилось значно раніше, ніж ОСОБА_7 , і за результатами такого було з`ясовано, що ОСОБА_13 перебував у стані сп`яніння середнього ступеня. З цього обвинувач робить висновок, що ОСОБА_7 на момент вбивства не міг перебувати в стані незначного алкогольного сп`яніння і таке в дійсності було сильним. Водночас апелянт наполягає, що перебування особи в стані алкогольного сп`яніння виключає стан афекту особу, оскільки її поведінка детермінується вже розладами психічних процесів під впливом алкоголю. У зв`язку з цим прокурор заявляв в суді першої інстанції клопотання про призначення повторної експертизи, але в задоволенні такого було відмовлено, як вважає апелянт, безпідставно. Також обвинувач висловлює незгоду з покаранням, призначеним судом ОСОБА_7 , яке, як він стверджує, є занадто м`яким. Зокрема, в апеляційній скарзі стверджується, що суд без належного обґрунтування визнав щире каяття та сприяння обвинуваченого в розкритті злочину обставинами, які пом`якшують покарання, хоча насправді таких дій ОСОБА_7 не вчинялося. Крім цього, потерпіла погоджувалася з думкою прокурора про необхідність призначення більш суворого покарання, однак, суд невмотивовано не взяв думку сторони обвинувачення до уваги. За таких обставин апелянт просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі. Також апелянтом порушено питання про дослідження апеляційним судом характеризуючих даних на особу обвинуваченого, і допит потерпілої. У змінах до апеляційної скарги прокурор також додатково клопоче про прослуховування аудіозаписів допиту свідків та дослідження письмових доказів, зокрема, висновку експерта №366 судово-медичної експертизи крові з вени ОСОБА_7 , висновку судово-психіатричної експертизи №29 від 25 лютого 2016 р. та висновку судово-психіатричної експертизи №30 від 15 лютого 2017 р.

У запереченні на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_8 звертає увагу на те, що ОСОБА_7 особа похилого віку, який позитивно характеризується, підтримував з людьми, в тому числі потерпілим, нормальні стосунки, про що свідчить характеристика і показання свідків-сусідів. За своє життя обвинувачений не вчиняв правопорушень, те, що сталося, мало раптовий характер і вказує на нетипову поведінку обвинуваченого, тобто він не до кінця усвідомлював, що робить і які наслідки цього. Тому, на думку захисту, сумнівів, що ОСОБА_7 , був в стані афекту на момент вчинення злочину немає, тим паче, що про це категорично зазначено у висновку психіатричної експертизи, яка є доказом у справі. З огляду на це захисник вважає апеляційну скаргу прокурора безпідставною, а оскаржуваний вирок місцевого суду обґрунтованим, тому просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу зі змінами, думку обвинуваченого та його захисника, потерпілої, які заперечили апеляційну скаргу прокурора зі змінами, обговоривши наведені в апеляційній скарзі зі змінами доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга зі змінами прокурора не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення вини поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey), п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Частина 1 ст. 115 КК України, за якою пред`явлене обвинувачення ОСОБА_14 , передбачає відповідальність за умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
З об`єктивної сторони такий злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.
Відповідальність за ст. 116 КК України передбачена за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Суб`єктивна сторона складу даного злочину на відміну від інших видів умисних вбивств характеризується наявністю такої ознаки як емоції (емоційний стан), яка в кримінальному законі виражена терміном «стан сильного душевного хвилювання», а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно.
Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними.
Поряд з цим, стан сильного душевного хвилювання не вичерпується поняттям афект чи фізіологічний афект. Вони співвідносяться як філософські категорії рід і вид. Таким чином відсутність афекту (фізіологічного афекту) не свідчить про відсутність інших проявів стану сильного душевного хвилювання
Таким, що виник раптово, визнається стан сильного душевного хвилювання, процес виникнення і протікання якого характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.
Тобто, психічне ставлення особи при вчиненні цього злочину характеризують дві особливості: 1) умисел завжди є таким, що раптово виник; 2) емоційний стан винної особи характеризується сильним душевним хвилюванням, що певною мірою знижує її здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Згідно із висновком ВССУ, наведеним у ухвалі від 22 січня 2015 року (Справа №5-39кс14) неправомірні дії потерпілого становлять обов`язкову умову вбивства у стані сильного душевного хвилювання.

Дії, які вчиняються в стані сильного душевного хвилювання, мають особливий характер. Специфіка таких дій полягає в тому, що вони обмежені в часі тривалості стану сильного душевного хвилювання. Формування мотиву і наміру вчинення злочину відбувається завжди непередбачувано та швидко, хоча й не так стрімко, як виникає афект, але неодмінно за неправомірною поведінкою потерпілого й безпосередньо під впливом стану сильного душевного хвилювання.

Поведінка особи у стані сильного душевного хвилювання регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає імпульсивні, підсвідомі дії.

З урахуванням викладеного, розмежування умисного вбивства від вбивства в стані сильного душевного хвилювання здійснюється як за об`єктивною так і суб`єктивною стороною цих злочинів. Зокрема, при кваліфікації злочину за ст.116 КК України суспільно небезпечне діяння особи спровоковане насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого. Аналогічна позиція, зазначена і у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 234/8200/16-к, провадження № 51-581 км 18).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» потрібно мати на увазі, що суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено статтями 116 і 123 КК, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеними статтями є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.
Тяжка образа - умисне грубе приниження честі і гідності суб`єкта, яке може бути вчинене у будь-якій формі, у тому числі і словесно. Важливе значення для оцінки образи як такої, що є тяжкою, мають емоційні особливості суб`єкта та сприйняття ним факту образи.

Суд першої інстанції у вироку вказав, що з матеріалів справи видно та встановлено у судовому засіданні, що для ОСОБА_7 були неочікуваними провокативні дії потерпілого приниження його честі та гідності як чоловіка, нанесення образи на адресу дружини та матері, яка померла, адже завжди були з потерпілим ОСОБА_10 в добрих стосунках, що сприяло подальшій кумуляції психоемоційної напруги та призвели до формування у обвинуваченого стану психологічної фрустрації та подальшої реалізації емоційної розрядки, а тому суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_10 у стані сильного душевного хвилювання, яке раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.116 КК України, навівши у вироку мотиви такого рішення.

На переконання колегії суддів безпідставними є доводи прокурора про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ст.116 КК України, оскільки під час інкримінованих йому дій він не перебував у стані афекту.
Так, згідно висновку № 30 від 15 лютого 2017 року, ОСОБА_7 в період, який безпосередньо передував нанесенню ударів ОСОБА_10 , перебував в стані психоемоційного негативного напруження; в період інкримінованих дій перебував у стані фізіологічного афекту, який є психологічною підставою для сильного душевного хвилювання. Дії потерпілого ОСОБА_10 мали провокативний характер щодо поведінки ОСОБА_7 у момент правопорушення. Стан фізіологічного афекту у ОСОБА_7 обмежив його можливість передбачати наслідки своїх дій та керувати ними (Т. 3, а. с. 1-10).
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутність у ОСОБА_7 стану фізіологічного афекту не виключає перебування останнього у стані сильного душевного хвилювання.
Так, діюче кримінальне процесуальне законодавство встановлює, що визначення психічного стану особи відбувається шляхом проведення експертизи.
Разом з цим, термін «стан сильного душевного хвилювання» є юридичним терміном і у медицині не використовується. Наявність такого стану встановлює суд оцінюючи висновок судової експертизи щодо психічного стану особи у сукупності з іншими доказами.
До стану сильного душевного хвилювання відносять не тільки афекти, але й інші емоційні стани, які виникли внаслідок неправомірних дій потерпілого та характеризуються особливо великою силою їх прояву, що відрізняє їх від інших емоцій.
Для позначення сильних емоційних реакцій людини, які суттєво зменшують здатність людини усвідомлювати свої діяння та (або) керувати ними, в психології використовують такі терміни як гнів, страх, афект, фізіологічний афект, стрес, фрустрація.
Таким чином, стан сильного душевного хвилювання є поняттям, яке за своїм обсягом ширше і охоплює поняття афект та фізіологічний афект, але не вичерпується ними.
Разом з цим, окрім психічного стану винуватої особи, одним з основних питань, яке відрізняє злочин передбачений ст.116 від злочину за ст.115 КК України, чи вчинила би особа вбивство, якби потерпілий своїми неправомірними діями (жорстоким поводженням; таким, що принижує честь і гідність особи; системного характеру такого поводження) не ввів її у певний емоційний стан.
З досліджених доказів судом першої інстанції було правильно встановлено, що для ОСОБА_7 були неочікуваними провокативні дії потерпілого приниження його честі та гідності як чоловіка, нанесення образи на адресу дружини та матері, яка померла, адже завжди були з потерпілим ОСОБА_10 в добрих стосунках, що сприяло подальшій кумуляції психоемоційної напруги та призвели до формування у обвинуваченого стану психологічної фрустрації та подальшої реалізації емоційної розрядки, а тому суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_10 у стані сильного душевного хвилювання, яке раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого.
Зокрема вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України підтверджується показами ОСОБА_7 , наданими в суді першої інстанції, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , судового експерта-психолога ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .
Крім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, підтверджується і даними досліджених в судовому засіданні суду першої інстанції документів, у тому числі:

- протоколом огляду місця події від 25 січня 2016 року з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що об`єктом огляду являється домогосподарство АДРЕСА_2 , де біля дверей будинку на снігу виявлено пляму бурого кольору, схожу на кров, розміром 1?1 м; крім цього, плями бурого кольору, схожі на кров виявлено на сходах, які ведуть до будинку, дверях та стіні. У кухонній кімнаті, за шафою білого кольору, виявлено дерев`яну палицю, з одного боку якої є сліди бурого кольору, схожі на кров. На підлозі посеред вказаної кімнати знаходиться труп ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_3 ;
- протоколом огляду речей від 26 січня 2016 року, з якого вбачається, що об`єктом огляду являються добровільно видані ОСОБА_7 особисті речі штани джинсові, сорочка в клітинку, сіра утеплена підкладка до куртки, спідня майка білого кольору та сірий светр у смужку, в яких обвинувачений був одягнутий в ніч з 25 на 26 січня 2016 року та на яких виявлено плями бурого кольору, схожі на кров;
- протоколом огляду місця події від 26 січня 2016 року, згідно якого у морзі обласної клінічної лікарні ім. А.Новака в м. Ужгород оглянуто труп ОСОБА_10 , предмети одягу якого містять плями бурого кольору, схожі на кров;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 26 січня 2016 року з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що ОСОБА_7 у належному йому будинку АДРЕСА_2 , добровільно відтворив обставини події, яка мала місце 25 січня 2016 року;
- додатковим протоколом огляду місця події від 26 січня 2016 року з фототаблицею до нього, згідно якого у ванній кімнаті будинку АДРЕСА_2 виявлено пластмасовий тазик наповнений водою з домішками бруду червоно-коричневого кольору, в якому знаходиться швабра;
- протоколом проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 16 березня 2016 року за участю свідка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_4 , яка відтворила обставини події, свідком якої 25 січня 2016 року вона була, зокрема напрямок дороги звідки спустилася стежкою до будинку обвинуваченого та почула жіночі крики, місце, де стояла на вулиці та спостерігала за подіями на подвір`ї ОСОБА_7 , а також механізм нанесення обвинуваченим ударів лежачому ОСОБА_10 ;
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26 січня 2016 року о 05.55 год., з якого вбачається, що ОСОБА_7 перебуває у стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння;
- лікарським свідоцтвом про смерть № 69 від 27 січня 2016 року, згідно якого основною причиною смерті ОСОБА_10 став шок, шокові нирки, гостре малокрів`я внутрішніх органів, забій головного мозку; рани обличчя; множинні забійні скальповані рани голови;
- висновком експерта № 366 від 29 січня 2016 року, за яким в результаті проведеної судово-токсикологічної експертизи крові ОСОБА_7 , 1951 року народження, виявлено етиловий спирт в концентрації 0,46 %, що відповідає незначному впливу алкогольного сп`яніння (забір крові проведено 26 січня 2016 року о 05.40 год.);
- висновком експерта № 75 від 03 лютого 2016 року, з якого вбачається, що кров від трупа ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО; кров ОСОБА_7 відносить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО;
- висновком експерта № 94 від 26 лютого 2016 року, згідно якого на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах середньої третини правого передпліччя по зовнішньо-боковій поверхні, від якого вертикально до низу відходить ділянка здирання. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок ударної дії тупим твердим предметом або ударяння об такі при вільному падінні з висоти власного зросту і знаходяться в зоні доступній для нанесення собі власноручно та по давності виникнення вкладаються у час події, яка мала місце 25 січня 2016 року;
- висновком експерта № 68 від 14 березня 2016 року, згідно якого смерть ОСОБА_10 настала внаслідок тупої травми голови та грудної клітки, що супроводжувалася множинними забійними скальпованими ранами волосистої частини голови, забійними ранами обличчя, забоєм головного мозку, легень, масивною кровотечею, що призвело до розвитку шоку, набряку та вклинення речовини головного мозку, обумовило порушення та припинення функції ЦНС, зупинку серця та дихання. Згідно висновку експерта № 6-мк від 14 березня 2016 року судово-криміналістичного дослідження шматка шкіри від трупа ОСОБА_10 слідує: при дослідження шматка шкіри з волосистої частини голови від трупа ОСОБА_10 виявлено рвано-забійну рану, яка виникла внаслідок не менше дворазової (можливо, триразової) дії під кутом видовженого твердого тупого предмету циліндричної форми. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути в незначний проміжок часу одне за одним, внаслідок багаторазової ударної дії твердим тупим предметом з обмеженою поверхнею циліндричної форми, яким могла бути дерев`яна палиця, при цьому потерпілий найбільш імовірно знаходився у горизонтальному або близькому до нього положенні. Локалізація та характер виявлених забійних та рвано-забійних ран дають підставу вважати, що в область обличчя було нанесено не менше 4-ох ударів, в область волосистої частини голови не менше 10-ти, видовженим твердим тупим предметом циліндричної форми. Вищевказані тілесні ушкодження є прижиттєвими, є небезпечними для життя та кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Виключена можливість виникнення вказаних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_10 , виявлено етиловий спирт в концентрації 5,62 %, що вказує на сильне алкогольне сп`яніння на момент отримання травм;
- висновком експерта № 123 від 26 лютого 2016 року, з якого вбачається, що кров від трупа ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А із супутнім антигеном Н за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО; кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В із супутнім антигеном Н за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У слідах на марлевій салфетці (об. № 1), на вирізці поліетиленової плівки (об. № 2), на уламку ламберії (об. № № 3, 4), на палиці (об. № № 5, 6), на куртці (об. № № 8-14), вилучених з місця події, за ізосерологічною аритроцитарною системою АВО знайдені антигени В і Н, а у об. № № 1, 3-6, 8, 11 й ізогемаглютинін анти-А; дані групові фактори властиві організму потерпілого ОСОБА_10 , тому не виключено, що кров на вказаних об`єктах походить від нього. Не виявлення у слідах на речових доказах антигену А дозволяє виключити можливість походження крові від осіб з групами А з ізогемаглютиніном анти-В (в тому числі підозрюваного ОСОБА_7 ) та АВ;
- висновком експерта № 130 від 04 березня 2016 року, згідно якого кров від трупа ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А із супутнім антигеном Н за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО; кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В із супутнім антигеном Н за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У слідах на джинсах (об. №№ 1-4), на підкладці-утеплювачі до куртки (об. № 5), на джемпері (об. №№ 9, 10), вилучених у підозрюваного ОСОБА_7 , за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО знайдені антигени В і Н та ізогемаглютиніни анти-А; дані групові фактори властиві організму потерпілого ОСОБА_10 , тому не виключено, що кров на вказаних об`єктах походить від нього. Не виявлення у слідах на речових доказах антигену А дозволяє виключити можливість походження крові у вказаних об`єктах від самого підозрюваного ОСОБА_7 ;
- висновком судово-психіатричної первинної амбулаторної експертизи № 29 від 25 лютого 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 , 1951 року народження, в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння психічним захворюванням не страждав і не страждає ним у теперішній час. Тимчасовий розлад психічної діяльності, в тому числі і патологічне алкогольне сп`яніння, в даному випадку виключається повністю. Інкриміноване йому діяння скоїв у стані простого звичайного алкогольного сп`яніння, коли міг віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_7 може усвідомлювати свої дії, керувати ними, тобто його слід вважати осудним; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;
- висновком судової одорологічної експертизи № 31 від 25 березня 2016 року, згідно якого в ході дослідження при порівнянні зразка запаху, відібраного з крові ОСОБА_7 , зі зразком запаху, вилученого під час огляду місця події з поверхні дерев`яної палиці, встановлено, що зразок запаху відібраний з крові ОСОБА_7 має спільне джерело походження зі зразком запаху, вилученого з поверхні дерев`яної палиці. При порівнянні зразків запаху, відібраних з крові ОСОБА_16 та ОСОБА_10 зі зразком запаху, вилученого з поверхні дерев`яної палиці, спільного джерела походження не виявлено;
- висновком судово-психіатричного експерта № 30 від 15 лютого 2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 в період, який безпосередньо передував нанесенню ударів ОСОБА_10 , перебував в стані психоемоційного негативного напруження; в період інкримінованих дій перебував у стані фізіологічного афекту, який є психологічною підставою для сильного душевного хвилювання. Дії потерпілого ОСОБА_10 мали провокативний характер щодо поведінки ОСОБА_7 у момент правопорушення. Стан фізіологічного афекту у ОСОБА_7 обмежив його можливість передбачати наслідки своїх дій та керувати ними.
На переконання апеляційного суду, підстав не прийняти до уваги у суду першої інстанції показання обвинуваченого ОСОБА_7 в частині про вбивство потерпілого через душевну образу з боку останнього, оскільки вони повністю узгоджуються з поясненнями свідків, потерпілої, експерта та іншими наведеними матеріалами кримінального провадження та іншими.

За таких обставин доводи, викладені у апеляційній скарзі зі змінами про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неповноту судового розгляду, є неспроможними.

Ставлячи під сумнів висновок суду про перебування ОСОБА_7 в стані незначного алкогольного сп`яніння та посилаючись на неповноту судового розгляду у суді першої інстанції, прокурор у апеляційній скарзі, фактично просить надати іншу оцінку фактичним обставинам провадження, які, на думку колегії апеляційного суду, правильно встановлені районним судом та обґрунтовані належними і допустимими доказами, зокрема висновком експерта № 366 від 29 січня 2016 року, встановлено, що в результаті проведеної судово-токсикологічної експертизи крові ОСОБА_7 , 1951 року народження, виявлено етиловий спирт в концентрації 0,46 %, що відповідає незначному впливу алкогольного сп`яніння (забір крові проведено 26 січня 2016 року о 05.40 год.).
Вищевказані належні та допустимі докази, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив в судовому засіданні, поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.116 КК України, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.
Усі наведені докази в повній мірі узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі, а тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку.
Колегія суддів вважає, що викладені вище докази у їх сукупності давали суду першої інстанції достатні підстави для висновку про необхідність зміни обвинувачення зі ст.115 ч.1 на ст.116 КК України, оскільки ними достовірно, поза усяким сумнівом доведено, що у діях ОСОБА_7 наявний саме склад злочину-умисного вбивства, вчиненого у стані сильного душевного хвилювання. Колегія суддів із висновками районного суду погоджується.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неупередженій оцінці безпосередньо досліджених ним доказів та на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. У зв`язку з чим, не має підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку і визнання ОСОБА_7 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України з наведених в апеляційних скаргах прокурора, потерпілого та представників потерпілих мотивів.

Отже, доводи сторони обвинувачення про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за більш тяжким кримінальним законом та ухвалення в цій частині нового вироку із призначенням відповідного, більш суворого покарання, є безпідставними.

Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів враховує наступне.
Як передбачено ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Санкція ст.116 КК України передбачає призначення покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк. Судом першої інстанції ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України, призначено покарання у виді 3 років 1 місяць позбавлення волі.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував, що ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та дуже жалкує про вчинене, а також його позитивні характеристики та ставлення до вчиненого, сімейний стан, похилий вік та незадовільний стан здоров`я, відсутність з боку потерпілої ОСОБА_9 претензій як матеріального, так і морального характеру, що в сукупності знижує ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого, суд, приймаючи також до уваги те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, будучи у стані незначного алкогольного сп`яніння, вважає, що для його виправлення і попередження нових злочинів необхідним та достатнім буде покарання у межах трьох років і одного місяця позбавлення волі. Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної шкоди, а також те, що обвинувачений є особою похилого віку. Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи вищенаведене, апеляційну скаргу зі змінами прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2017 р. щодо ОСОБА_7 за ст.116 КК України без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу зі змінами прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2017 р. щодо ОСОБА_7 за ст.116 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4