Категорія:ч.1 ст.125, ч.3 185 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника
потерпілої - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року,
В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хуст, Закарпатської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні якого перебуває п`ятеро малолітніх дітей: 2009, 2010, 2015, 2017 та 2019 років народження, працюючого різноробочим ДП "Волиньавтодор", раніше судимого, зокрема:

- 18.02.2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.187 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 02.10.2013 року на підставі постанови Машівського районного суду Полтавської області, умовно-достроково на 2 місяці 4 дні;

- 05.08.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі,

- 23.04.2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі, 17.05.2017 звільнений по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за ч.3 ст.185 КК України, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно ч.3 ст.72 КК України, покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, постановлено виконувати окремо.

Вироком вирішено питання про судові витрати.

Згідно з вироку суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він близько 16 год. 23.10.2021, перебуваючи в будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, умисно, наніс декілька ударів кулаком правої руки у праву та ліву ділянку обличчя, а також декілька ударів кулаком правої руки у верхню частину голови потерпілій ОСОБА_8 .

В подальшому продовжуючи свій умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, повалив на підлогу потерпілу ОСОБА_8 , та наніс ряд ударів правою та лівою ногою в ділянки тулуба, голови, а також ніг. Відповідно до висновку експерта № 832 від 29.10.2021, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 , неповнолітня потерпіла ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження у вигляді гострого стресового розладу, синців на нижній повіці правого ока, в ділянці правої та лівої молочних залоз, лівого та правого плеча, правої гомілки та правого гомілкового-ступневого суглобу, синець з садном в ділянці правої стопи, садно в ділянці правого гомілково-ступневого суглобу, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразились у нанесенні потерпілій легких тілесних ушкоджень, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Крім того, він же, приблизно о 16.00 год. 02.11.2021 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, скориставшись відсутністю власника господарства та інших сторонніх осіб, з метою збагачення за рахунок чужого майна, умисно, повторно, таємно, шляхом зриву навісного замка вхідних дверей, незаконно проник у середину приміщення господарської будівлі АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав чуже майно, належне потерпілому ОСОБА_9 , а саме металеві вироби, заподіявши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1 303 грн. 33 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднано з проникненням в житло, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обгрунтування своїх вимог вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання безпідставно не застосовано положення ч.1 ст.70 КК України, оскільки виконання покарання у виді штрафу окремо є недопустимим у даному випадку.

Зазначає, що судом при постановлені вироку та обранні виду і міри покарання обвинуваченому також порушено вимоги ст. 65 КК України. Наведенні у оскаржуваному вироку обставини на підставі яких суд дійшов висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.75 КК України, на думку апелянта, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення.

Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.125 у виді 200 годин громадських робіт та за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. В резолютивній частині вироку виключити вказівку на застосування ч.3 ст.72 КК України. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, прокурора та потерпілу ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_9 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчинені злочинів, за які його засуджено, обґрунтовано зроблений судом першої інстанції, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.1 ст.125 та ч.3 ст.185 КК України є правильною і також не оскаржується.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Однак вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повній мірі.

Доводи прокурора про не застосування місцевим судом положень ч.1 ст.70 КК України при визначенні остаточного покарання обвинуваченому заслуговують на увагу.

Як вбачається із оскаржуваного вироку Луцьким міськрайонним судом Волинської області ОСОБА_7 визнано винним та засуджено: за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, ухвалено виконувати самостійно.

Тобто, призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд допустив порушення при призначенні покарання, адже не призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів, чим не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Як наслідок, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо незастосування місцевим судом положень ч.1 ст.70 КК України, оскільки такі є обґрунтованими, а тому вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання слід скасувати та постановити новий.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так й іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд врахуває характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії кримінального проступку та тяжкого злочину, дані про особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так до обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, до обставини, що його обтяжують - вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.

Суд також враховує особу обвинуваченого, який вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, розкаявся у вчиненому, що характеризує його ставлення до вчинених злочинів, на його утриманні перебуває п`ять малолітніх дітей, позицію потерпілого ОСОБА_9 , який просив не позбавляти волі обвинуваченого.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд доходить висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, із застосуванням положень ст.75 КК України та покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судова колегія вважає таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.3 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн;

за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Виключити з резолютивної частини вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 посилання на застосування ч.3 ст.72 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді