Справа № 761/9595/22
Провадження № 1-кс/761/5462/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у рамках надання міжнародної правової допомоги за запитом компетентних органів Литовської Республіки про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 05-6-00031-15,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у рамках надання міжнародної правової допомоги за запитом компетентних органів Литовської Республіки про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі №05-06-00031-15, а саме: напівпричеп марки KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів долучених до клопотання вбачається, що у СУ ГУ НП у м. Києві на виконанні перебуває запит компетентних органів Литовської Республіки про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 05-6-00031-15.

Так, проведеним розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 організував приховування майна ЗАО "Grudita" (нині ОЗАТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») щодо якого застосовується тимчасове обмеження прав власності, оскільки знаючи, що постановою прокурора відділу Шяуляйської окружної прокуратури від 14 березня 2016 року встановлено тимчасове обмеження прав власності на 29 (двадцять дев`ять) транспортних засобів, заборонивши їх продаж, діючи через інших встановлюваних досудовим розслідуванням осіб, з використанням підроблених реєстраційних документів транспортних засобів, не менше ніж 2 (два) вантажні автомобілі та 2 (два) напівпричепи були продані громадянам України та Узбекистану, 3 (три) напівпричепи були продані покупцеві з Литви, а решта були сховані або передалися в користування невстановленим під час досудового розслідування особам.

14 січня 2020 року транспортні засоби, на які 14 березня 2016 року накладено тимчасове обмеження власності, було оголошено у розшук.

03 лютого 2020 року Управління з міжнародних зв`язків Литовського бюро кримінальної поліції поінформовано, що Національний підрозділ Інтерполу в Україні повідомило про те, що 30 січня 2020 року напівпричіп KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_2 , перетнув український кордон через контрольно-пропускний пункт «Ягодин» у Волинській області.

11 лютого 2020 року Управління з міжнародних зв`язків Литовського бюро кримінальної поліції додатково поінформувало, що з германського національного відділення було отримано повідомлення, що напівпричім 03 липня 2019 року тимчасово зареєстрований в Німеччині на ім`я ОСОБА_6 , видавши тимчасові номерні знаки НОМЕР_4 . Під час реєстрації було пред`явлено литовське свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 .

27 лютого 2020 року Управління з міжнародних зв`язків Литовського бюро додатково поінформувало, що з Національного підрозділу Інтерполу в Україні отримано інформацію, що ГУ НП Волинської області повідомило, що напівпричіп KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_2 був затриманий як розшукуваний Литвою та доставлений на приватну автостоянку компанії «Граніт», розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

30 січня 2020 року о 05 год. 56 хв. в чергову частину Любомльського ВП ГУНП у Волинський області від ВІПС «Римачі» ВПС «Римачі» надійшло повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а саме про те, що 30 січня 2020 року на в`їзд в України з Республіки Польща через МАПП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 », що в с. Старовойтове, виявлено загальний напівпричіп марки KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який згідно обліків секретаріату «Інтерпол» розшукується правоохоронними органами Литовської Республіки з 23 січня 2020 року.

За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 від 31 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.

01 лютого 2020 року під час проведення огляду місця події в пункті пропуску «Ягодин» було вилучено напівпричіп марки KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію. Власником вилученого напівпричепа є ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 .

02 лютого 2020 року слідчим суддею Любомського районного суду Волинської області було накладено арешт на зазначений напівпричем із забороною власнику розпоряджатися вказаним майном та його використовувати.

22 вересня 2020 року слідчим суддею Любомського районного суду Волинської області арешт напівпричепа марки KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та свідоцтва про його реєстрацію в частині заборони власнику права володіння та користування вказаним майном скасовано.

21 жовтня 2020 року ОСОБА_7 під розписку повернуто напівпричеп марки KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та свідоцтва про його реєстрацію.

31 січня 2021 року слідчим СВ відділення № 1 Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинський області винесено постанову про закриття кримінального провадження.

17 листопада 2021 року слідчим СВ Миргородсокого районного ВП ГУНП у Полтавський області за запитом компетентних органів Литовської Республіки про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 05-6-00031-15 допитано в якості свідка ОСОБА_7 (водій авто-транспортних засобів ФОП Хмельницький), який повідомив про те, що після отримання напівпричепа марки KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 під розписку останній поїхав до АДРЕСА_2 , де завантажився сипкою бетонною сумішшю, яку відвіз до АДРЕСА_3 . Після розгрузки повернувся до бази, розташованої в АДРЕСА_4 , де залишив напівпричеп. Деякий час напівпричіп знаходився на вищевказаній території, а через місяць він зник з бази і в подальшому ОСОБА_4 дізнався, що напівпричіп він комусь продав за 3 000 дол. США.

03 грудня 2021 року слідчим СУ ГУНП у м. Києві за запитом компетентних органів Литовської Республіки про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 05-6-00031-15 було допитано в якості свідка ОСОБА_8 , яка повідомила про те, що 24 березня 2021 року її чоловік ОСОБА_4 помер від COVID-19. Про місцезнаходження напівпричепа марки KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 їй не відомо так як в діяльності чоловіка не приймала участі.

Відтак, з метою забезпечення збереження як речового доказу та недопущення подальшого відчуження (оскільки майно відповідає критеріям речового доказу), а також з метою забезпечення конфіскації майна, прокурор просить накласти арешт на вищезазначене майно.

Прокурор надав до суду заяву в якій просив розглянути клопотання за його відсутності та задовольнити його з підстав у ньому наведених.

Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до реєстраційної картки транспортних засобів МВС України напівпричеп марки KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 КПК України отримавши запит про міжнародну правову допомогу від запитуючої сторони, уповноважений (центральний) орган України розглядає його на предмет обґрунтованості і відповідності вимогам законів або міжнародних договорів України. У разі прийняття рішення про задоволення запиту уповноважений (центральний) орган України надсилає запит компетентному органу України для виконання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 558 КПК України центральний орган України щодо міжнародної правової допомоги або орган, уповноважений здійснювати зносини відповідно до частини третьої статті 545 цього Кодексу, за результатами розгляду запиту компетентного органу іноземної держави про міжнародну правову допомогу приймає рішення щодо доручення його виконання органу досудового розслідування, прокуратури або суду з одночасним вжиттям заходів щодо забезпечення умов конфіденційності.

Положенням ст. 561 КПК України встановлено, що на території України з метою виконання запиту про надання міжнародної правової допомоги можуть бути проведені будь-які процесуальні дії, передбачені цим Кодексом або міжнародним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, а також спеціальної конфіскації.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п. п. 1-4 ч. 1 ст. 962 Кримінального кодексу України.
При цьому, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п.1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 961 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 962 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Водночас, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
При цьому слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження не знаходить у висновках запитуваної сторони при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.
Так, слідчим суддею з матеріалів клопотання встановлено, що вказане майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів, а також можливої спеціальної конфіскації.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого проводиться розслідування та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини справи, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні прокурора майна, а саме: напівпричепа марки KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у рамках надання міжнародної правової допомоги за запитом компетентних органів Литовської Республіки про надання міжнародної правової допомоги у кримінальній справі № 05-6-00031-15 задовольнити.

Накласти арешт на напівпричеп марки KRONE SDP27, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1