Справа № 212/7564/20
У Х В А Л А

про запобіжний захід

17 жовтня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу, кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001418 від 20.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст.186, ч. 1 ст.263, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 186 КК України.
Сторони кримінального провадження та інші та учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисники обвинувачених- адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики вчинення ними нових злочинів, переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник- адвокат ОСОБА_6 просили змінити запобіжний захід на домашній арешт з тих підстав, що наведені прокурором ризики не доведені.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник- адвокат ОСОБА_7 просили суд змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд встановив наступне.
Відповідно до ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурором у клопотанні наведені відомості, що дають підстави обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.
Суд враховує, що обвинуваченому ОСОБА_3 інкримінується вчинення злочинів в тому числі і тяжких: проти волі, честі та гідності неповнолітніх осіб, незаконного позбавлення волі цих осіб, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням їм фізичних страждань та катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного, морального страждання шляхом інших насильницьких дій з метою примусити потерпілих вчинити дії, що суперечать їх волі. ОСОБА_3 до затримання не працював та не мав законного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків.
Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, проти волі, честі та гідності двох неповнолітніх осіб. Він міцних соціальних зв`язків не має, до затримання не працював.
Прокурором доведено про те, що перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть незаконно впливати на неповнолітніх потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, можуть переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
У клопотанні прокурор посилається на те, що на теперішній час існують ризики що були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Відповідно до ст.177 КПК України, суд зазначає, що з врахуванням осіб обвинувачених, яким інкримінується скоєння злочинів, в тому числі тяжких та з способом вчинених насильницьких дій стосовно неповнолітніх та всіх зазначених вище критеріїв в сукупності, на даний час достатньо підстав вважати, що обвинувачені з огляду на їх моральні якості можуть ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, ризик переховування, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати злочинну діяльність.
При цьому, суд зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Судом враховується і той факт, що в Україні оголошено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Оцінюючи наведені обставини, суд вважає, що існують ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно обвинувачених, а саме ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконний вплив на потерпілих та свідків, а тому інший більш м`який запобіжний захід не може в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду даного кримінального провадження.
У даному випадку суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи особистості, та має усунути загрози скоєння нових злочинів та ризик переховування від суду (відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність джерел доходу).
Посилання сторони захисту на зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є безпідставними, оскільки такий захід не може запобігти вищевказаним ризикам.
Суд, дійшовши висновку про продовження існування вказаних вище ризиків, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог статті 199 КПК України, вважає, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, які їм інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим строком на 60 днів без визначенням розміру застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 372 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 15.12.2022 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а особою, що утримується під вартою - в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1