1Справа № 335/5826/22 1-кс/335/2308/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славянська на Кубані, Краснодарського краю, російської федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не засудженого,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000357 від 19.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.08.2022 № 55-РС солдата ОСОБА_7 призначено на посаду стрільця помічника гранатометника першого відділення охорони третього взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.08.2022 № 146, на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.08.2022 № 55-РС та рапорту солдата ОСОБА_7 (про прийняття посади) від 10.08.2022 № 2269, ОСОБА_7 вважається таким, що з 10.08.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_8 від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_8 від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_8 від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України ОСОБА_8 від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_7 , 11.08.2022, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним з`явитися на службу, з метою ухилення від проходження військової служби, не з`явився до військової частини, яка дислокувалася на території м. Запоріжжя, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами військової частини до 09.09.2022, а саме до його затримання співробітниками правоохоронного органу.

Таким чином, 11.08.2022 солдат ОСОБА_7 , умисно, в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним з`явитися на службу, маючи на меті ухилення від проходження військової служби, не з`явився до військової частини та до моменту його затримання співробітниками правоохоронного органу, а саме до 09.09.2022 обов`язки військової служби не виконував, до місця несення військової служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до місця військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

За викладених вище обставин, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто нез`явлення до військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

09 вересня 2022 року о 15 годині 45 хвилин слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі майором Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

10 вересня 2022 року слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі майором Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням з процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , ОСОБА_7

повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яке кваліфікується як дезертирство, тобто нез`явлення до військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (злочину), повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: повідомленням про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення від 30.08.2022, яке надійшло до ТУ ДБР у м. Мелітополі з ІНФОРМАЦІЯ_4 ; матеріалами службового розслідування за фактом нез`явлення ОСОБА_7 до місця служби 11.08.2022; протоколами допитів свідків співробітників УПП в Запорізькій області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які пояснили обставини виявлення та затримання ОСОБА_7 09.09.2022 на території м. Запоріжжя під час вчинення ним адміністративних правопорушень та не при виконанні обов`язків військової служби, а також про обставини передачі його військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_5 ; протоколами допитів свідків військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які пояснили, що на виконанні Запорізького ЗВ ВСП знаходилося доручення слідчого щодо встановлення місця знаходження військовослужбовця ОСОБА_7 , який в умовах воєнного стану не з`явився до місця служби з метою ухилення від її проходження. Також пояснили, що 09.09.2022 отримали інформацію про адміністративне затримання ОСОБА_7 співробітниками УПП в Запорізькій області ДПП НП України, після чого ОСОБА_7 ними був доставлений до слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі, яким ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Під час складання протоколу затримання, особа підозрювана у злочині - ОСОБА_7 вів себе агресивно, категорично відмовлявся надавати будь-які пояснення з приводу відсутності на військовій службі; протоколами допитів свідків військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які пояснили обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Крім того пояснили, що станом на 09.09.2022 підрозділ, в якому проходить службу ОСОБА_7 знаходиться в зоні проведення воєнних (бойових) дій та здійснює захист України, в той час, коли ОСОБА_7 знаходиться на території м. Запоріжжя та проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням військового обов`язку.

Таким чином під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення (злочину), за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.
Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_7 може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 4 ст. 408 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років. Так, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри ОСОБА_7 вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме дезертирство, яке по своїй суті являється переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління з метою ухилення від проходження військової служби.

Крім того, будучи затриманим, ОСОБА_7 поводився агресивно, зверхньо, виказував явну неповагу по відношенню до співробітників правоохоронного органу, що також свідчить про життєву позицію ОСОБА_7 , його небажання проходити військову службу та виконувати накази командирів, а отже, і про бажання переховування від органу досудового розслідування і суду з метою уникнення відповідальності.

Зазначені обставини свідчать про необхідність його ізоляції задля нівелювання ризику можливості переховуватися від суду і слідства та перешкодити виконанню процесуальних рішень, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом котрий зможе гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 буде саме тримання під вартою.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні насильницькі злочини, що свідчить про можливість здійснення ним незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, шляхом їх залякування чи здійснення на них морально, фізичного впливу, з метою зміни ними показів.
Крім того, враховувати, що на даний час, у зв`язку із початковим етапом досудового розслідування даного кримінального провадження, встановити всіх свідків не виявилося можливим, однак, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а відтак ОСОБА_7 , у випадку обрання відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на них, які враховуючи початковий етап досудового розслідування ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту в якості свідків, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування даного кримінального провадження.

При цьому слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, я він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , вчинив військовий злочин в умовах воєнного стану, а саме не з`явився до місця служби з метою ухилитися від її проходження, що свідчить про відсутність у останнього бажання до проходження подальшої служби у Збройних силах України, та як наслідок може призвести до вчинення ним нових військових злочинів в умовах воєнного стану.
Крім того, на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує також той факт, що ОСОБА_7 , раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений за вчинення тяжких умисних злочинів, проте на шлях виправлення не став, жодних висновків щодо своєї протиправної поведінки та невідворотності покарання не зробив, та в черговий раз вчинив умисний злочин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 при ухваленні вироку, наслідки злочину, а саме, зниження бойової готовності підрозділу, в умовах воєнного стану та обороноздатності України, підрив військової дисципліни та надання негативного прикладу протиправної поведінки військовому підрозділу, в цілому, в час протистояння відкритій агресії російської федерації, внаслідок дезертирства ОСОБА_7 , сторона обвинувачення вважає, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КК України.
Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_7 не можливо, оскільки він, являючись військовослужбовцем, не зможе виконувати обов`язки покладені на нього при обрані особистого зобов`язання, домашнього арешту. Особисту поруку не можливо застосувати у зв`язку з відсутністю осіб, яких слідство вважає такими, що заслуговують на довіру, і які б могли поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Відсутність таких осіб, а також постійного місця роботи у підозрюваного унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у виді застави. За даних обставин кримінального провадження застосування запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 не можливе, оскільки в такому разі відсутній дієвий процесуальний механізм контролю за дотриманням покладених на підозрюваного обов`язків в умовах воєнного стану, який запроваджено на території України.

Зазначені вище факти свідчать про неможливість запобігання зазначених вище ризиків і застосування більш мякого запобіжного заходу до ОСОБА_7 ніж запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , значну суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, беручи до уваги, що військове кримінальне правопорушення у період воєнного стану, у вчиненні якого він підозрюється, є особливо тяжким та вчинене в той час коли весь Український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, то вказана його протиправна діяльність створила в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження - безладдя та безкарності у Збройних силах України, сторона обвинувачення вважає, що слідчим суддею необхідно визначити максимальний розмір застави ОСОБА_7 , передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сума застави у межах, менше ніж максимальний її розмір передбачений положенням ст. 182 КПК України для особливо тяжких злочинів, не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде стримуючим засобом до не порушення підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Крім того, ОСОБА_7 необхідно обрати максимальний строк тримання під вартою 60 (шістдесят) днів, оскільки складність провадження не дозволяє завершити досудове розслідування у менший строк.

Водночас, сторона обвинувачення вважає, що сукупності матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи даного клопотання, достатньо для прийняття вмотивованого рішення за клопотанням та необхідність у допиті будь-яких осіб, під час судового розгляду клопотання, відсутня.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та для виконання завдань кримінального провадження, слідчий просить застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів із визначенням розміру застави не менше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 744300 гривень. У разі внесення підозрюваним застави, визначити необхідність виконання підозрюваним ОСОБА_7 наступних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду; не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи (несення військової служби);утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити на підставах, які викладені у клопотанні.

Підозрюваний та адвокат підозрюваного у судовому засіданні заперечували проти клопотання слідчого, вважають ризики не доведеними, просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000357 від 19.08.2022, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
09 вересня 2022 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

10 вересня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.408 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявністьобґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Слідчим суддею в ході розгляду клопотання перевірені доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яка ґрунтується на фактичних даних, що містяться в матеріалах клопотання, а саме: повідомленням про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення від 30.08.2022, яке надійшло до ТУ ДБР у м. Мелітополі з ІНФОРМАЦІЯ_4 ; матеріалами службового розслідування за фактом нез`явлення ОСОБА_7 до місця служби 11.08.2022; протоколами допитів свідків співробітників УПП в Запорізькій області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які пояснили обставини виявлення та затримання ОСОБА_7 09.09.2022 на території м. Запоріжжя під час вчинення ним адміністративних правопорушень та не при виконанні обов`язків військової служби, а також про обставини передачі його військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_5 ; протоколами допитів свідків військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які пояснили, що на виконанні Запорізького ЗВ ВСП знаходилося доручення слідчого щодо встановлення місця знаходження військовослужбовця ОСОБА_7 , який в умовах воєнного стану не з`явився до місця служби з метою ухилення від її проходження. Також пояснили, що 09.09.2022 отримали інформацію про адміністративне затримання ОСОБА_7 співробітниками УПП в Запорізькій області ДПП НП України, після чого ОСОБА_7 ними був доставлений до слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі, яким ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Під час складання протоколу затримання, особа підозрювана у злочині - ОСОБА_7 вів себе агресивно, категорично відмовлявся надавати будь-які пояснення з приводу відсутності на військовій службі; протоколами допитів свідків військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які пояснили обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Крім того пояснили, що станом на 09.09.2022 підрозділ, в якому проходить службу ОСОБА_7 знаходиться в зоні проведення воєнних (бойових) дій та здійснює захист України, в той час, коли ОСОБА_7 знаходиться на території м. Запоріжжя та проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням військового обов`язку.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію не винуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи підвартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , вагомість доказів щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення особливо тяжкого злочину, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 408 КК України, покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, дані про особу ОСОБА_7 , який неодружений, вчинив військовий злочин в умовах воєнного стану, а саме не з`явився до місця служби з метою ухилитися від її проходження, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений за вчинення тяжких умисних злочинів, проте на шлях виправлення не став, жодних висновків щодо своєї протиправної поведінки та невідворотності покарання не зробив, та в черговий раз вчинив умисний злочин, з урахуванням обставин підозри, слідчий суддя дійшов висновку, що існують високі ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, про які зазначено у клопотанні слідчого та наведено прокурором у судовому засіданні.

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, з урахуванням встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тих обставин, що суду не надано даних на підтвердження таких достатніх стримуючих факторів, які б переважали встановлений високий ступінь ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення, відсутні підстави вважати, що застосування менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При застосуванні запобіжного заходу судом враховано також вік підозрюваного, його стан здоров`я, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя.
Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє увязнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено та стороною захисту не доведено.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 3 ст. 183 КПК, слідчий суддя вирішує питання про визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, розмір якої у відповідності до ч. 5 п.2 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначаючи розмір застави, суд виходить з вимог ст.ст. 178, 182 КПК України, враховує матеріальне становище підозрюваного, тяжкість кримінального правопорушення та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , у зв`язку з чим слід визначити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481 гривень), оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та гарантувати належну його поведінку.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, а саме: прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання з 09.09.2022 року, та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно з якою строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 до 07.11.2022 року включно.
Керуючись ст.ст. 3, 9, 22, 177, 178, 183, 193, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 07 листопада 2022 року включно, який обчислювати з 09 вересня 2022 року 15-45 години.
Встановити розмір застави ОСОБА_7 у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 198 480 ( сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень, яка може бути внесена протягом строку дії даної ухвали на депозитний рахунок (Отримувач: ТУ ДСА в Запорізькій області; Ідентифікаційний код за ; Номер рахунку (IBAN): UA0001205 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172. В призначенні платежу необхідно вказувати: вид платежу застава ОСОБА_7 , номер справи (провадження), суд, в якому розглядається справа).

Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:

- прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 з-під варти.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 чи іншому заставодавцю, відмінному від підозрюваного, обов`язки, що покладаються у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки його невиконання.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у звязку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Визначити строк дії ухвали до 07 листопада 2022 року 15-45 години включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1