Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/202/22 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.04.2022.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу та задоволено клопотання прокурора і продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави, до 02.06.2022 включно, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відомості про яке 08.08.2017 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002054.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, внесене 08.08.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002054 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу та продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції вказав на те, що судове провадження щодо ОСОБА_6 триває, підстав для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою не має, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід тримання під вартою, не зменшилися та не змінилися. На думку суду, з огляду на санкцію злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , особливу тяжкість такого, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, у разі перебування обвинуваченого на волі останній може переховуватись від суду, здійснити незаконний вплив на учасників кримінального провадження, зокрема на експертів, які наразі судом не допитані з метою надання ними неправдивих роз`яснень висновків, наявних у матеріалах справи, а також свідків, які наразі судом не допитані в повному обсязі, іншим чином

-2-

перешкоджатиме кримінальному провадженню. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Відтак, суд вважав за необхідне продовжити щодо ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки інкриміноване ОСОБА_6 діяння призвело до настання смерті потерпілого. З огляду на вищенаведене, судом відхилено клопотання сторони захисту про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який.

В апеляційній скарзі, захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як необґрунтовану, незаконну. Вважає, що судове рішення не відповідає приписам ст.370 КПК України щодо її законності, обґрунтованості та вмотивованості, що суд повинен був відмовити прокурору у задоволенні клопотання з підстав не доведення обставин, викладених у ч.3 ст.176 КПК України і врахувати при цьому занадто тривалий термін перебування ОСОБА_6 під вартою. Прокурор у судовому засіданні не спростував, що при обранні ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не буде забезпечена його належна поведінка. У клопотанні прокурора відсутні докази того, що обвинувачений ОСОБА_6 буде ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, буде перешкоджати кримінальному провадженню та не виконуватиме процесуальні рішення. Твердження прокурора про наявність ризиків, визначених у ст.177 КПК України вважає необґрунтованими та надуманими. Також ставить під сумнів обґрунтованість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, яке, на його думку не доводиться належними доказами, оскільки ті докази, які мстяться у матеріалах кримінального провадження є сфальсифікованими та носять замовний характер. При цьому, на його думку, сторона захисту у судовому засіданні довела безпідставність та відсутність ризиків, які зазначені у клопотанні сторони обвинувачення. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги вже п`яте за рахунком клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з перебуванням обвинуваченого під вартою. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби. Під час апеляційного розгляду просить дослідити аудіо запис судового засідання від 05.04.2022.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про безпідставність апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

-3-

У відповідності до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу та прокурора про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлені ризики не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, суд дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою. Прокурором доведено, що заявлені ним в клопотанні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, натомість захисником даних, які б свідчили про відсутність цих ризиків - не надано.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи,

-4-

навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом об`єктивно враховано, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, обставини вчинення цього кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а також те, що судове провадження та судове слідство не закінчено, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників провадження чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу ризики не зменшилися і не відпали та виправдовують тримання його під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення визначеного строку дії запобіжного заходу тримання ОСОБА_6 під вартою. Такий висновок апеляційний суд вважає належним чином вмотивованим, а викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_7 про необґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, оскільки на даній стадії кримінального провадження, суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки стадія розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу не є стадією розгляду судом кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що у відповідності до положень ч.2 ст.94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

З урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 та практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд вважає, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази, в своїй сукупності, на даній стадії судового розгляду, вказують на обґрунтованість пред`явленого останньому обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому діяння, а тому доводи захисника в частині відсутності обґрунтованості обвинувачення, колегія суддів вважає безпідставними.

-5-

Разом з тим, фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 умисного особливо тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, кількості доведених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, спростовує доводи апеляційної скарги про необґрунтоване продовження застосованого щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу та не втратили свою актуальність на момент розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами.

Зокрема, суд в оскаржуваній ухвалі встановив наявність трьох ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України. Апеляційний суд погоджується з висновками суду, що вказані ризики продовжують існувати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про продовження існування ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик переховування від правосуддя апеляційний оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та даних про особу підозрюваного. В той же час, ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення у справах «Ідалов проти Росії»; «Гарицький проти Польщі»; «Храїді проти Німеччини»). В той же час сама вірогідність бути засудженим у майбутньому може бути тим фактором, який спонукатиме обвинуваченого до втечі з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування ОСОБА_6 від суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик незаконного впливу на свідків, інших учасників по кримінальному провадженні підтверджується тим, що на даний час продовжує існувати реальна необхідність допиту, ще великого кола свідків, відтак, на переконання колегії суддів, існує об`єктивна реальність ризику можливого тиску обвинуваченого на свідків, інших учасників кримінального провадження, які судом ще не допитані.

-6-

Обґрунтованим є і ризики іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

З наведених вище мотивів колегія суддів не знаходить обґрунтованими доводи сторони захисту про відсутність на даний час зазначених вище ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо наявності у ОСОБА_6 позитивних характеристик та постійного місця проживання, не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду і застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів, не встановлено.

При цьому апеляційний суд вважає, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід, з урахуванням тяжкості та характеру інкримінованого йому діяння не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості можливого покарання, натомість обставин, які б свідчили про те, що обраний ОСОБА_6 захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, - не встановлено й сторонами не доведено, у зв`язку з чим, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу доцільність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою та задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою цього обвинуваченого, є обґрунтована, законна, постановлена з дотриманням вимог статей 177,178,183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.04.2022, щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді