Справа № 274/4585/22 Провадження № 1-кс/0274/1070/22
УХВАЛА
08.09.2022 м. Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
старшого дізнавача ОСОБА_3
представника користувача майна - адвоката ОСОБА_4
власника майна ОСОБА_5 ,
користувача майна ОСОБА_6 ,
представника власника майна ПП "Брикетуючі технологіїї" - ОСОБА_7 ,
Прокурор звернувся до суду з указаним клопотанням, у якому просить накласти арешт на автомобіль марки "Зил-ММЗ" д.н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва на реєстрацію транспортного засобу "Зил-ММЗ" д.н.з. НОМЕР_1 належний ОСОБА_5 , проживаюча в АДРЕСА_1 та користувачу ОСОБА_6 , який завантажений металобрухтом чорних металів вагою близько 5390 кг. із забороною користуватися та розпоряджатися даними предметами.
В обґрунтування клопотання вказує, що 02.09.2022 до Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області надійшло повідомлення від працівника СРПП Бердичівського РВП ОСОБА_9 про те, що зупинили транспортний засіб «Зил-ММЗ» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , який перевозив металобрухт без відповідних документів.
При огляді даного автомобіля в ході огляду місця події який розпочався о 13 год. 50 хв. та закінчився о 13год. 50хв. 02.09.2022 за адресою: м.Бердичів, вул.Низгірецька,4 було встановлено, що кузов автомобіля завантажений металобрухтом чорних металів вагою близько 5390 кг.
03.09.2022 вилучений автомобіль «Зил-ММЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , завантажений металобрухтом чорних металів вагою близько 5390 кг, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні
Відповідно до вимог ст. 167 КПК України автомобіль «Зил-ММЗ`д.н.з. НОМЕР_1 , завантажений металобрухт чорних металів вагою близько 5390 кг., є тимчасово вилученим майном.
Враховуючи вищевикладене та те, що вилучені предмети мають значення для встановлення всіх обставин кримінального провадження, з метою збереження речових доказів у сектору дізнання виникла необхідність в накладенні арешту вилучені предмети
ІІ. Процедура та позиція учасників справи
У судовому засіданні старший дізнавач клопотання підтримав та просив його задовольнити. Підтвердив , що в день зупинення транспортного засобу документи на металобрухт через певний час були надані, однак вказує, що вказані документи стосуються 3 тон металобрухту, а інші 2390 кг не підтверджені відповідними документами. На запитання слідчого судді повідомив, що окремо від автомобіля металобрухт не зважував, а визначення ваги здійснювалось шляхом математичного обрахунку.
Власники майна, користувач та їх представники заперечили проти клопотання старшого дізнавача та вказали, що клопотання є безпідставним, необґрунтованим, просили відмовити у його задоволенні.
Додатково адвокат ОСОБА_4 вказала, що у клопотанні дізнавача не наведені ні підстави, ні мета такого арешту. Крім того, зазначає, що вказане у клопотанні майно, зокрема автомобіль, не має ніякого відношення до кримінального провадження з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 213 КК України, а накладення арешту є нерозумним обмеженням права власності в даному кримінальному провадженні, адже за рахунок цього транспортного засобу ОСОБА_6 здійснює перевезення та отримує дохід.
Представник ПП "Брикетуючі технологій" заперечила проти накладення арешту на металобрухт, додатково надала статут підприємства з визначенням видів діяльності підприємства, а також накладну на переміщення металевих відходів № 020922/1 від 02.09.2022 у кількості 3 т до отримувача - ТОВ "Укрметал Ел". Пояснила, що саме отримувач проводить зважування металобрухту, про що зазначається в акті прийому-передачі. Таким чином зауважує, що визначена у накладній кількість у 3 тони є орієнтовною та не остаточною. Додатково зауважила, що і органом дізнання не відбувалось зважування металобрухту, а визначена у клопотанні вага, вказана приблизно.
Відповідно до вимог ст.107 КПК України здійснювалось фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів.
ІІІ. Кримінально-процесуальне законодавство
Відповідно до п. 7 ст. 131 КПК України арешт майна є видом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено заборону застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою.
Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
ІV. Обставини, встановлені слідчим суддею, їх оцінка та висновки
Слідчим суддею досліджено матеріали, долучені до клопотання: витяг з ЄРДР сформований станом на 05.09.2022, копію рапорту від 02.09.2022, копію протоколу огляду місця події від 02.09.2022, копії протоколів допиту свідка від 03.09.2022 та 04.09.2022, копію свідоцтва про реєстрації транспортного засобу, копію посвідчення водія, копію протоколу допиту свідка від 06.09.2022, постанову про визнання предметів (речей, документів) речовими доказами у кримінальному провадженні та приєднання їх до кримінального провадження від 03.09.2022, копію накладної на переміщення від 02.09.2022, копію статуту ПП "Брикетуючі технології", копію ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.09.2022, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. сформований станом на 19.05.2022.
Проаналізувавши клопотання про арешт майна та додатки до нього, заслухавши позиції учасників провадження, суд приходить до наступного висновку.
Так, сукупний аналіз ст.ст. 98, 170, 171, 173 КПК України дає підстави слідчому судді вважати, що клопотання про арешт повинно містити відповідне обгрунтування з абсолютним дотриманням викладених правових норм. У разі подання клопотання про арешт майна у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, в ньому повинно бути зазначено, яким з ознак, визначених в ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідає майно, на яке слідчий просить накласти арешт, з відповідним мотивуванням відповідно до обставин конкретного кримінального провадження.
Отже, дізнавач та прокурор повинні обґрунтувати та довести в судовому засіданні ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу та мету для накладення арешту.
Також, всупереч вимогам статті 170 КПК України дізнавачем у клопотанні не зазначено ідентифікуючих ознак майна, на яке планується накласти арешт, зокрема вага металобрухту визначена приблизно, про що зазначено у самому клопотанні, а також не вказано володілця цього майна, що є недопустимим.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про те, що наведені слідчим підстави для накладення арешту на майно не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими, а необхідність накладення арешту у вказаному кримінальному провадженні не доведена, а тому подане клопотання задоволенню не підлягає.
Згідно із ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст. ст. 170-173,175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 13.09.2022.

Слідчий суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА