Справа № 545/885/22
Провадження № 1-в/545/204/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2022 року. Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

та захисника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пісочин Харківського району Харківської області, громадянина України, одруженого, не інваліда, проживаючого та зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого :

- 26.03.2019 року Московським районним судом м. Харкова за ст. 286 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки; Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.03.2021 року вирок змінено в частині вирішення цивільного позову, в решті вирок залишено без змін.

В С Т А Н О В И В :

31.03.2022 року до суду надійшло клопотання засудженого гр. ОСОБА_5 про застосування до нього амністію згідно ст..1 п. «є» Закону України «Про амністію у 2016 році», враховуючи, що він має матір ОСОБА_6 , яка досягла 70-річного віку та потребує догляд, враховуючи, що вона проживає в м. Харкові, де ведуться активні бойові дії ( а. с. 1-5 ).

Засуджений та адвокат ОСОБА_4 підтримали клопотання, вказали, що у засудженого є рідна сестра, яка зараз знаходиться за межами України.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання, вказав, що згідно ст.1 п. «є»Закону України «Про амністію у 2016 році» не підлягає звільненню засуджений ОСОБА_5 , так як на дату набрання чинності Законом - 07.09.2017 року він не був засуджений.

Згідно ч.1 ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили :

а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми;

б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом;

в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами;

г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу ( диспансерні категорії 1-4 ), онкологічні захворювання ( III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД ( III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення «Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», затвердженого у додатку 12 до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;

ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

д) ветеранів війни ( учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ) ;

е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР;

є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи та особової справи № 71-С-21, суд приходить до висновку, що клопотання гр. ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_5 засуджений 26.03.2019 року Московським районним судом м. Харкова за ст. 286 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки; Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.03.2021 року вирок змінено в частині вирішення цивільного позову, в решті вирок залишено без змін. Також, з наданих суду матеріалів вбачається, що мати засудженого ОСОБА_6 має повнолітню доньку ОСОБА_7 , 1979 року народження, щодо якої не надано суду доказів її непрацездатності.

Таким чином згідно ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ОСОБА_5 не підлягає звільненню від покарання.

Керуючись ст. 537-539, 395 КПК України, ст. 1 п. «є» Закону України «Про амністію у 2016 році», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовити за безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала надрукована суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1