Справа № 344/5282/21
Провадження № 1-кп/344/584/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9 вчинив заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 09.12.2020, близько 08 год водій ОСОБА_9 , керуючи автобусом марки «MAN», маршрут № 22 «вул. Хоткевича-Австостанція № 2», заїхав на зупинку громадського транспорту по вул. Івасюка, в м. Івано-Франківську, з метою висадки-посадки пасажирів. В цей же час на зупинці для громадського транспорту перебував ОСОБА_10 , який очікував на маршрутний транспортний засіб. Коли відчинилися двері автобуса, ОСОБА_10 зайшов у салон та пред`явив водію ОСОБА_9 пенсійне посвідчення по інвалідності 3 групи, яке дозволяє пільговий проїзд. ОСОБА_9 , обурившись тим, що ОСОБА_10 пред`явив пенсійне посвідчення по інвалідності, яке дає право на безоплатний проїзд, використавши при цьому незначний привід, піднявся з водійського сидіння та почав словесний конфлікт із потерпілим. В ході словесного конфлікту ОСОБА_9 , діючи із необережністю у вигляді злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, своєю правою рукою взяв за праве плече ОСОБА_10 та почав шарпати і виштовхувати потерпілого до дверей автобуса. Надалі ОСОБА_9 , продовжуючи свої неправомірні дії, маючи намір виштовхати ОСОБА_10 із салону автобуса на вулицю, діючи із необережністю у вигляді злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, штовхнув ОСОБА_10 своєю рукою в праве плече потерпілого, в результаті чого останній, втративши рівновагу, впав на асфальтно-бетонне покриття біля вхідних дверей автобуса.

В результаті недбалих дій ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_10 , згідно висновку експерта № 706 від 03.03.2021, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми правого плечового поясу з частковим повношаровим пошкодженням сухожилка надостьового та підостьового м`яза, яка ускладнилася правобічною посттравматичною контрактурою синовіїтом, бурситом, тендосиновіїтом правого плечового суглобу, і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали стійку втрату працездатності менш ніж на третину; закритої тупої травми грудної клітки з подвійним переломом VI ребра зліва, що призвело до розвитку підшкірної емфіземи та пневмотораксу, і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 суду повідомив, що суть обвинувачення йому зрозуміла, вину у вчиненому не визнає, показав, що його вини в тому, що в потерпілого є будь-якого роду тілесні ушкодження, немає. Навпаки, сам потерпілий вчинив конфлікт під час здійснення ним перевезення людей на маршруті. Почав вимагати від нього, щоб його провезли безкоштовно по пенсійному посвідченні, однак він вказав потерпілому, що наразі пільгового проїзду немає для його категорії, і всі питання щодо такого вирішує міськвиконком, а не він. Він загальмував і попросив потерпілого вийти з автобуса. Те, що потерпілий при цьому впав, - це абсолютно не його вина. Просить суворо не карати, зважити на те що в нього на утриманні неповнолітні діти, та один син зараз служить ЗСУ. Також просить врахувати, що його вже звільнили з роботи, тобто покарання він вже поніс.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні вказав, що вважає, що в ході судового розгляду справи повністю доведено вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Пояснив, що 09.12.2020 близько 07:20 год він вийшов зі свого помешкання та направився на зупинку громадського транспорту по вул. Івасюка, навпроти «Епіцентру», щоб під`їхати до місця роботи за допомогою маршрутного таксі № 22. Приблизно о 08:00 год, на вищевказану зупинку під`їхав автобус № 22, реєстраційний № 1692. Після чого він вирішив скористатись послугами маршрутного таксі та зайшовши всередину транспортного засобу, пред`явив водію посвідчення інваліда 3-ї групи № НОМЕР_2 , згідно якого він має право на безоплатний проїзд у всіх видах громадського транспорту в місті та залишався при вході всередині автобуса. Пред`явивши вказане посвідчення водію, останній йому відповів, що не буде його безоплатного перевозити, після чого водій автобуса виштовхнув його із салону маршрутного таксі, при цьому висловлюючись у його сторону нецензурною лайкою. Внаслідок таких дій водія він впав на землю, де невідомі жінки йому допомогли піднятись. Коли він падав, то в нього злетів головний убір, який у подальшому водій викопнув із салону автобуса та розбились окуляри. Вставши на ноги, відчув сильну біль у плечовому суглобі правої руки, після чого направився наступним маршрутним таксі до місця роботи. Наступного дня, відчув болі в районі ребра, після чого звернувся у КНП «ОКЛ ІФ ОР». Враховуючи наведені обставини, просив поданий цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідків, протоколами слідчих та процесуальних дій, висновками експертиз, іншими документами та речовими доказами, які оглянуто безпосередньо у судовому засідання та які суд вважає належними та допустимими доказами.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні дала показання про те, що близько 08 год. 09.12.2020 року, направилась на зупинку для маршрутних транспортних засобів, що по вул. Івасюка, в м. Івано-Франківську (зупинка навпроти Епіцентру). Через декілька хвилин, під`їхало маршрутне таксі № 22 та здійснило зупинку. В якийсь момент, побачила як потерпілого із транспортного маршрутного таксі № 22 хтось виштовхує із салону даного автобуса. В подальшому потерпілий впав на двох невідомих осіб жіночої статі, які йому допомогли припіднятись. Коли потерпілий падав із вище описаного маршрутного таксі, то в нього злетів головний убір та впали окуляри. В подальшому, через деякий час про дану подію, вона прочитала із соціальної «facebook», а саме пост ОСОБА_12 .

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомила, що близько 08 год. 09.12.2020 року, вона направилась на зупинку для маршрутних транспортних засобів, що по вул. Івасюка, в м. Івано-Франківську. В цей час, під`їхало маршрутне таксі № 22, вона оплатила проїзд, рухаючись салоном даного транспорту, сіла на сидіння за водієм із лівого боку. На наступній зупинці «Епіцентр», що по вул. Івасюка, в м. Івано-Франківську, почула крик та побачила невідому особу чоловічої статі, близько 70-ти років, солідно одягненого, який був у масці. Водій даного маршрутного таксі № 22 із криками та у грубій формі виражався в сторону потерпілого словами ненормативної лайки, та у подальшому почав його шарпати за руку та виштовхнув його на вулицю із даного маршрутного таксі, внаслідок чого останній впав. Після того, водій автобуса викопнув із салону шапку потерпілого, яка впала із його голови при падінні. В подальшому вона запропонувала водієї оплатити проїзд за чоловіка, якого виштовхнули із автобуса, надала водієві 10 грн, однак він їх викинув в двері, коли вона ивходила.

Свідок захисту ОСОБА_14 суду пояснив, що був очевидцем події, яка мала місце 09.12.2020. Він безпосередньо знаходився поблизу водія маршрутного транспортного засобу №22, коли до салону зайшов потерпілий та пред`явив водію посвідчення пільговика. Однак обвинувачений йому у проїзді відмовив. Під час розмови водій автобуса нецензурну лайку не вживав, потерпілого із автобуса не виштовхував, а ввічливо попросив його вийти із маршрутного транспортного засобу. Навпаки, сам потерпілий почав сперечатися і вчинив конфлікт. Він не бачив, щоб потерпілий падав, виходячи із автобуса, а тільки те, що з його голови впала шапка і він зігнувся, щоб її підняти.

Відповідно до заяви ОСОБА_10 зареєстрованої в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку), він просить розглянути неадекватну поведінку водія маршрутки № 22 (16-92), який травмував йому руку та направити його на експертизу.

Згідно довідки № 2531 від 09.12.2020 року ОСОБА_10 оглянутий травматологом. Діагноз: пошкодження ротарної зв`язки правої плечової зв`язки.

Як вбачається із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення №49904 від 21.12.2020 року, ОСОБА_10 повідомив поліції про те, що 09.12.2020 близько 08 год 00 хв невідома особа перебуваючи в салоні маршрутного таксі №22 на зупинці у м.Івано-Франківську по вул. Івасюка (навпроти «Епіцентру») нанесла йому тілесні ушкодження, внаслідок чого в нього пошкоджений правий плечевий суглоб та перелом 6 ребра зліва. Звертався до КНП «ОКП ІФ ОР» 09.12.2020 року та по теперішній час перебуває на амбулаторному лікуванні.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.02.2020 вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 серед 4 пред`явлених осіб, на фото №1 впізнав ОСОБА_9 , як особу, що 21.12.2020 року близько 08 год 00 хв у маршрутному таксі №22 нанесла йому тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичного експерта №706 від 03.03.2021 року, у ОСОБА_10 виявлені тілесні: закрита тупа травма правого плечового поясу з частковим повношаровим пошкодженням сухожилка надостьового та підостьового м`яза, яка ускладнилася правобічною посттравматичною контрактурою, синовіїтом, бурситом, тендосиновіїтом правого плечового суглобу, і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали стійку втрату працездатності менш ніж на третину; закрита тупа травма грудної клітки з подвійним переломом VI ребра зліва, що призвело до розвитку підшкірної емфіземи та пневмотораксу, і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення, утворилася від дії тупого твердого предмета, може відповідати терміну, вказаному в постанові.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.02.2020 року вбачається, що свідок ОСОБА_15 серед 4 пред`явлених осіб, на фото №1 впізнала ОСОБА_9 , як особу, що 09.12.2020 року близько 08 год 00 хв у маршрутному таксі №22 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Згідно протоколу огляду предмету від 14.01.2021 року, а саме повідомлення посту ОСОБА_15 розміщеному у соціальній мережі «Фейсбук» де описано подію, що мала місце 21.12.2020 року та оглядом речового доказу DVD-диску марки «Alerus» об`ємом 4.7.Gb на якому знаходиться вищевказане повідомлення пост ОСОБА_15 , яке будо розміщене у соціальній мережі «Фейсбук».

Згідно листа начальника управління транспорту та зв`язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 07/26.1-10/174 від 06.01.2021 адресованого ОСОБА_10 , Управлінням транспорту та зв`язку розглянуто звернення від 10.12.2020 року щодо порушення водієм автобуса №22 привал перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування. Автобусний маршрут №22 обслуговує ТзОВ «Корида-Транс» За порушення правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту до водія автобуса, який працював 09.12.2020 року на маршруті застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дослідивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ст.128 КК України як заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із таких міркувань.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в наркологічному та психоневрологічному центрах не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_9 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Як вбачається з досудової доповіді, орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_9 , його спосіб життя, історії правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб, вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

З огляду на викладене, враховуючи позицію прокурора, що просив призначити обвинуваченому покарання за вчинений злочин у виді 240 годин громадських робіт, позицію потерпілого ОСОБА_10 , який просить зважити на те, що його стан здоров`я погіршився та він до тепер проходить реабілітацію, а також просить задовольнити цивільний позов в повному обсязі, а обвинуваченого покарати відповідно до закону та в межах інкримінованої йому статті КК України, позицію обвинуваченого, що ствердив, що його прямої вини в спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень немає, просив суворо не карати, позицію захисника, який просив суворо не карати та врахувати те, що потерпілий не надав належних доказів свого лікування, та в задоволені цивільного позову відмовити в повному обсязі, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, та враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, слід призначити покарання в межах санкції ст. 128 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, таке покарання на переконання суду буде адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу, достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів; відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.); перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

Питання заявленого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 129 КПК України та правилами цивільного судочинства, вважаючи, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» N 3 від 31.03.1989 року вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами в тому числі цивільного та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 4 ст. 1193 ЦК суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Таким чином, на висновки суду щодо розміру відшкодування як за завдану матеріальну, так і моральну шкоду, не впливає матеріальний стан обвинуваченого, зокрема розмір його заробітної плати, наявність утриманців тощо.

Потерпілим ОСОБА_10 заявлено до стягнення з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 18 500 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. В позові потерпілий вказує, що матеріальна шкода складається з наступних витрат: шапка 900 грн., окуляри 2 800 грн., лікарські препарати 10 300,75 грн., курс масажу 4 500 грн. Також, потерпілим 01.11.2021 року подано заяву про долучення до позову чеків та збільшення суми позову на 8875,20 грн, оскільки проходив ще 2 рази лікування (14.05.2021 24.05.2021, 29.09.2021-08.10.2021) та реабілітацію в санаторії «Лісова пісня» (25.05.2021-18.06.2021).

Позов хоч і не визнаний обвинуваченим, однак підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Так, потерпілим до цивільного позову долучено копії фіскальних чеків за періоди часу до заподіяння йому тілесних ушкоджень, а також на лікарські препарати, які не відносяться до групи лікарських препаратів, які застосовуються при лікування такого виду тілесного ушкодження, яке було завдано потерпілому. При дослідженні наданих копій фіскальних чеків, суд вважає, що потерпілим належним чином не підтверджено витрати на лікування в сумі, яку він просить в позові. З детального аналізу наданих суду чеків, які не звірені належним чином, не вбачається, які лікарства купувалися на відновлення здоров`я після травми, а які є від загальних захворювань, типу простуди чи грипу. Так, в квитанціях (а.с 119-122 т.1) вказані придбані лікарства: «льодяники доктор Мом, мукалтин, септефрил, аспаркам, афлетин, магнікор, бісофрол, тощо». Згідно наданої суду виписки із амбулаторної книги хворого ОСОБА_10 , не завіреної належним чином, останньому поставлено діагноз «дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет. Експертний анамнез: за останні 12 місяців 2020 року на листку непрацездатності знаходився 35 днів, діагноз: посттравматичний брахіоплексит Ерба-Дюшенна правої руки із вираженим болевим синдромом, частковий розрив правого плечового суглоба. Проведене лікування: «Моваліс, серата, диклак-гель, актовегін, келтікан, нейродерміт, масаж правого плечового суглобу та електрофорез». Лікувальні рекомендації: Дотримання режиму праці та відпочинку, дозоване фізичне навантаженні на праву кінцівку, щорічний медичний огляд, щорічно ФЛОГК». І жодної медичної рекомендації щодо тих лікарств, квитанції на придбання яких надано суду ніби-то на лікування травми, спричиненої обвинуваченим, а тому, суд критично оцінює докази, надані суду на обгрунтування цивільного позову та вважає їх неналежними.

Згідно ч .6 ст.81 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Отже, суду не надано жодного доказу на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та захворюванням позивача: закритої тупої травми правого плечового поясу із частковим ушкодженням сухожилля.

Також, вимоги про відшкодування шкоди у розмірі 3700 грн. - вартості шапки та окулярів потерпілого під час скоєння кримінального правопорушення жодними доказами не підтверджені, як і наявність вказаних окуляр у потерпілого, та їх пошкодження під час скоєння злочину, а також пошкодження шапки, в результаті якого вона стала не придатна для використання. Тому в цій частині вимоги до задоволення не підлягають.

При відсутності доведеності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та вказаним захворюванням позивача відсутні передбачені законом підстави для відшкодування зазначених витрат.

Однак, виходячи із того, що потерпілому було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, суд вважає за належне відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 23 Цивільного кодексу України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до частин 3, 4 та 5 вищевказаної норми права, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спричинення моральної шкоди є оціночним критерієм, побудованим на загально прийнятих уявленнях про негативні події, які вносять дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладати зусиль для його відновлення та супутні цьому моральні переживання.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Як роз`яснено у пунктах 3 та 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди , під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд також враховує роз`яснення, викладені у пункті 9 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даному випадку суд погоджується, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та моральних переживаннях, пов`язаних із протиправною поведінкою обвинуваченого щодо нього. Очевидним є те, що вчиненим обвинуваченим кримінальним правопорушенням, передбаченим статті 128 Кримінального кодексу України потерпілому завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Разом з тим, в даному випадку цивільним позивачем не доведено належними та допустими доказами розмір моральної шкоди саме у заявленому розмірі 50 000 гривень, а тому визначаючи суму моральної шкоди, суд виходить із принципів виваженості, розумності, справедливості та співмірності й з огляду на ступінь вини відповідача, характеру та обсягу моральних страждань, вважає за можливе стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 2 000 гривень. Відшкодування моральної шкоди в зазначеному розмірі є розумним та справедливим з урахуванням тривалості негативних вимушених змін у житті потерпілого, які виникли внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

При цьому при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню суд також враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц стосовно того, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст. 23 ЦК).

Запобіжний захід не обирався. Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді 240 (дві сорока) годин громадських робіт.
Цивільний позов ОСОБА_10 ,- задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 :
- на користь потерпілого ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 7 000 (сім тисяч) гривень матеріальної шкоди завданої злочином;
- на користь потерпілого ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 2 000 (дві тисячі) гривень завданої морально шкоди;
В решті вимог позову відмовити.
Речовий доказ: DVD-R диск, марки «ALERUS», об`ємом 4,7 Gb, на якому знаходиться повідомлення-пост в інтернет ресурсі «facebook», - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_16