Справа № 626/1581/22
Провадження № 1-кп/626/294/2022
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року м.Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючого -судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002535 за обвинуваченням ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Душанбе, громадянин України, має середньо-спеціальну освіту, не працює, одружений, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Статтями 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18.10.1907, яка вступила в дію 26.01.1910 та 07.03.1955 визнана СРСР, правонаступником якого є РФ, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованому оголошенню війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про створення стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 (далі - Декларація) зазначено, що Верховна Рада УРСР проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в її межах та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24.08.1991 Верховною Радою УРСР схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Відповідно до вказаного документу територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Згідно пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.94 РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії та США підтвердили свої зобов`язання України згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.75 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язувалися утримуватися від загрози сили чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином відповідно до Статуту ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.95, що укладених між державами СНД, серед яких Україна та РФ, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів одного та зобов`язувалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішують усі оголошення, що виробляються з питань кордонів і території, тільки мирними засобами. Держави зобов`язувалися також не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31.05.1997 відповідно до положення Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та РФ виклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ (ратифікований Законом України від 14.01.98 N 13/ 98-ВРта Федеральним Законом РФ від 02.03.1999 N 42-ФЗ). відповідно до статей 2, 3 додаткового Договору РФ зобов`язувалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язувалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, в тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, дотримання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований РФ 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1 , 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах зовнішнього кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно зі ст. 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що завдяки всеукраїнському референдуму вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно зі ст. 132-134 Конституції України територіальний устрій України обґрунтовується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська. , Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська область, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має особливий статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України , вирішує питання, віднесені до її відання.

Всупереч вказаним нормам Президент РФ ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади, всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 1 ст. 4 ст. 2 Статут ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.81 N 36/103, від 16.12.70 N 2734 (XXV), від 21.12.1965 N 2131 (XX), від 14.12.74 N 3314 (XXIX) планували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме: віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ на територію України.

22.02.2022 Президент РФ, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24.02.2022 о 5-й годині Президент РФ оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці Збройних Сил РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з застосування змін території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується в теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 N 64/2022 , який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції РНБО України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України , Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан з 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб і в подальшому продовжено.

ОСОБА_5 , який будучи проросійсько налаштованою особою, підтримував агресивну політику РФ, з метою схиляння інших осіб до своєї проросійської позиції, усвідомлюючи протправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, 22.07.2022 близько 17-й години 30 хвилин на території подвір`я за адресою АДРЕСА_1 , під час спілкування з ОСОБА_7 розпочав та в подальшому публічно виказував заклики до підтримки збройної агресії проти України державою агресором- Російської Федерацією, виправдовував збройну агресію Російської Федерації, називаючи її вимушеною та необхідною, та такою, що піде на благо українському народу, схвалював рішення та дії керівництва Російської Федерації, направлені на ведення війни проти українського народу, висловлюючи підтримку знищення українських міст та населення, публічно закликав до встановлення правління Російської Федерації на території України.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфікований за ч. 1 ст. 436-2 КК України , як виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України.

Під час досудового слідства між прокурором Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 08 вересня 2022 року була укладена угода про визнання винуватості.

Згідно даної угоди ОСОБА_5 беззастережно визнає обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторонами узгоджено, яке при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч.1 ст.436-2 КК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Згідно з ч. 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.436-2 КК України, який згідно ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє права визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України і КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості. Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Красноградської окружної прокуратури ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає вимогам призначення покарання, передбачених ст. 65, 66 КК України, також укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч.5 ст.65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Як вбачається зі змісту угоди, узгоджені сторонами угоди вид та розмір покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, встановленим частинами першою, другою ст.65 КК України, а також санкції ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Відповідно до положень ч.2 ст.75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. На підставі ч.3 ст.75 КК України, у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Суд вважає вірним звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки та з покладенням відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 475 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373,374,475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 08 вересня 2022 року про визнання винуватості між прокурором Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання за ч.1 ст.436-2 КК України у виді 2-х років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки. Згідно з ч.1 ст.76 КК України, покласти на нього наступні обов"язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім- надіслати поштою.

Суддя ОСОБА_1 .