УХВАЛА
09 травня 2022 року
м. Київ
справа № 539/1542/19
провадження № 51-1346ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Полтавського апеляційного суду від

21 березня 2022 року щодо останнього,
встановив:
Захисник звернувся до суду з касаційною скаргою в якій не погоджується з рішенням апеляційного суду, постановленим щодо засудженого ОСОБА_6 та порушує питання про його скасування і закриття кримінального провадження щодо останнього за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, інкримінованого за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК).
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Відповідно до ч. 4 ст. 427 КПК касаційна скарга підписується особою, яка її подає. Якщо касаційну скаргу подає захисник, представник потерпілого, до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу.
Повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні, згідно з ч. 1 ст. 50 КПК, підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
У недотримання вищевказаних норм процесуального закону, захисник ОСОБА_4 не додав до касаційної скарги відповідних документів або належним чином завірених копій на підтвердження своїх повноважень на участь у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 .
За приписами пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Таке обґрунтування вимог має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність оскарженого судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.
При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження. Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Натомість за змістом касаційної скарги захисник наводить доводи, які зводяться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджується з оцінкою доказів на предмет їх достовірності, що в силу приписів статей 433, 438 КПК не є предметом касаційного розгляду.
За змістом касаційної скарги захисник стверджує про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Водночас в касаційній скарзі не наводить доводів на обґрунтування незаконності вироку Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_5 з огляду на положення статей 412, 413, 414 КПК.
Захисник в касаційній скарзі стверджує про недотримання судом апеляційної інстанції приписів ст. 404 КПК щодо не дослідження повторно обставин, які досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, при цьому не указує, чи подавалось стороною захисту відповідне клопотання в порядку ч. 3 ст. 404 КПК, яких саме порушень норм матеріального або процесуального права допустився апеляційний суд в цій частині з огляду на межі та порядок апеляційного перегляду з урахуванням приписів статей 404, 405 КПК.
Захисник, серед іншого, стверджує про вчинення працівниками поліції незаконних дій при затриманні ОСОБА_5 , а також про застосування до підозрюваних у цьому кримінальному провадженні незаконних методів дізнання, при цьому не указує чи були за даними фактами звернення до відповідних органів щодо порушення прав людини

і основоположних свобод в порядку ст. 214 КПК, чи повідомлялись такі факти під час судового розгляду та чи була судами надана оцінка вказаним обставинам.
Статтею 436 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Захисником перед Судом порушено питання про закриття кримінального провадження та скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 187 КК і ухвалено в цій частині новий вирок, через недотримання місцевим судом положень КК щодо призначення додаткового покарання. Крім основного покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років апеляційний суд призначив обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації всього належного ОСОБА_5 майна. Водночас в касаційній скарзі відсутні вимоги щодо обвинувального вироку, постановленого судом першої інстанції щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК, що не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК та унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого злочину встановлена вироком місцевого суду, з висновками якого в цій частині погодився апеляційний суд, а суд касаційної інстанції в межах своїх повноважень не перевіряє повноту судового розгляду та відповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що за приписами ст. 409 КПК є компетенцією апеляційного суду.

Колегія суддів звертає увагу захисника на те, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд (п. 21 ст. 3 КПК), при цьому припинено діяльність Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України. Проте, усупереч положенням КПК, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, яку адресував Вищому спеціалізованому суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги

і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись положеннями ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3