Дата документу 04.10.2022 Справа№ 331/75/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1147/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/75/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30 червня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 03.11.2021 року близько 14 години 30 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, перебуваючи у Навчально-науковому медичному центрі «Університетська клініка ЗДМУ» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Академіка Амосова, 83, на п`ятому поверсі відділення кардіології, через відкриті двері зайшов до сестринської кімнати, де з жіночої сумки таємно викрав гаманець, який належить ОСОБА_9 , в якому містились грошові кошти в розмірі 1000 грн. та банківська карта «Укрсіббанк», яка не становить матеріальної цінності для потерпілої, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1000 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього передбачених ст.76 КК обов`язків.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 1 року позбавлення волі. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що обвинувачений раніше 10 разів судимий за вчинення корисливих злочинів, свою злочинну діяльність розпочав в юному віці, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення, де загалом провів понад 20 років. Та обставина, що з місць позбавлення волі обвинувачений звільнявся переважно по відбуттю покарання, свідчить про відсутність з його боку сумлінної поведінки та ставлення до праці, які би свідчили про його перевиховання та позитивні зміни в особистості. За наведених обставин суд необґрунтовано дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та належним чином свого рішення в цій частині не мотивував.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги поданої скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги прокурора та просили залишити вирок без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, то вони є слушними.

Так згідно з вимогами ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі та умовах, визначених у статті 75 КК. При цьому ця норма надає суду можливість прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, коли дані про особу обвинуваченого з урахуванням обставин справи та тяжкості вчиненого злочину дають достатні підстави дійти висновку про те, що виправлення цієї особи можливе без реального відбування призначеного покарання. Отже, суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для постановлення рішення.

Проте зі змісту оскарженого вироку вбачається, що рішення суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням постановлено судом першої інстанції без його належного обґрунтування.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання та звільняючи обвинуваченого від його відбування, у вироку зазначив, що ним враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, дітей на утриманні не має. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та повне відшкодування завданої шкоди.

На підставі наведених обставин суд вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважав за можливе застосувати положення ст.75 КК.

Проте, судова колегія дійшла переконання, що наведені обставини жодним чином не свідчать і не дають підстав вважати, що є можливим виправлення обвинуваченого із звільненням його від відбування призначеного йому покарання.

На переконання колегії суддів, районний суд, хоча і зазначив у вироку, проте повною мірою не врахував, що обвинувачений має 10 непогашених та не знятих судимостей за вчинення умисних корисливих злочинів різного ступеня тяжкості. Проте, незважаючи на ці обставини, обвинувачений, будучи звільненим з місць позбавлення волі у квітні 2021 року, до нормального життя не повернувся, ніде не працевлаштувався, суспільно корисною працею не займається, та вже у листопаді 2021 року продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши крадіжку чужого майна.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 свідчить про стійкість його умислу щодо подальшого забезпечення свого існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном, а отже і про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого та його очевидне небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставини, на які послався суд у вироку, апеляційний суд розцінює як такі, що давали суду достатні підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на мінімально можливий строк. Проте судова колегія не вважає зазначені обставини достатніми для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами. У зв`язку з чим, вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_8 і приведення вироку до фактичного виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, з моменту отримання ним повного тексту вироку суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4