Справа № 386/519/22
Провадження № 1-кс/386/233/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2022 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Голованівськ клопотання слідчого СВ Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000308 від 09 жовтня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

встановив :

Слідчий звернувся із зазначеним клопотанням, погодженим з прокурором, посилаючись на те, що в провадженні СВ Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000308 від 09 жовтня 2015 року за фактом того, що в травні 2014 року ОСОБА_5 дізнавшись про те, що у ОСОБА_6 , який винаймав його для проведення польових робіт як тракториста, у власності знаходиться автомобіль марки ВАЗ 21063 державний номер НОМЕР_1 , увійшов до нього в довіру, запропонував на правах усної домовленості надати йому для використання як засіб добирання до місця проведення робіт. Довірившись ОСОБА_5 , ОСОБА_6 довірив йому вказаний автомобіль та передав на нього технічну документацію. Отримавши автомобіль ОСОБА_5 почав використовувати в своїх цілях та розпоряджатись на власний розсуд, в серпні місяці 2015 року останній умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою наживи, продав ввірений йому для користування автомобіль по ціні 1000 доларів США.

26.11.2015 року складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України відносно ОСОБА_5 , однак повідомити останнього про підозру не виявилось можливим в зв`язку з неявкою останнього та відсутністю за місцем проживання та реєстрації, а тому повідомлення про підозру 27.11.2015 року було вручено батькові підозрюваного ОСОБА_7

31.12.2015 року досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000308 було зупинено, а підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у міжнародний розшук.

За даними інформаційної довідки Інтерполу ОСОБА_5 перебуває за межами України, проживає по АДРЕСА_1 .

З огляду не те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до чотирьох років, та переховується від органів досудового розслідування, наявні підстави для тримання його під вартою, а тому, враховуючи, що підозрюваний знаходиться у міжнародному розшуку, просив розглянути клопотання у відсутність ОСОБА_5 та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала з аналогічних підстав.

Так, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук (ч.1 ст. 281 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного клопотання у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Звертаючись до суду з клопотанням слідчий вказував на необхідність обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою у його відсутність, адже останній оголошений у міжнародний розшук.

З цих же підстав прокурор підтримала подане клопотання під час його розгляду у судовому засіданні.

Разом із цим слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення належним чином не доведений факт оголошення ОСОБА_5 у міжнародний розшук, а довідка про його перебування ФРН та складана слідчим постанови про оголошення підозрюваного у розшук не є обставиною, котра безумовно свідчить, що такий розшук розпочато.

Законодавче поняття «міжнародний розшук» нормативно не визначено. Ні в чинному КПК України, ні в Законі України «Про оперативно-розшукову діяльність» не передбачено положень, які б регламентували порядок оголошення особи у міжнародний розшук та здійснення міжнародного розшуку.

Нормами ч.1 ст. 4 Закону України «Про Національну поліцію» (Міжнародне співробітництво поліції) передбачено, що взаємовідносини у сферах діяльності поліції з відповідними органами інших держав та міжнародними організаціями базуються на міжнародних договорах, а також на установчих актах та правилах міжнародних організацій, членом яких є Україна.

Україна з 1992 року є членом Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерполу.

Підпунктами 32 та 33 пункту 4 Положення про Національну поліцію, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877 передбачено, що Національна поліція здійснює представництво та забезпечує виконання зобов`язань України в Міжнародній організації кримінальної поліції - Інтерполі та Європейському поліцейському офісі (Європолі); організовує взаємодію правоохоронних та інших державних органів України з Інтерполом, Європолом, а також компетентними органами інших держав з питань, що належать до сфери діяльності Інтерполу та Європолу.

Отже, вбачається, що підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу, надісланий до НЦБ Інтерполу.

Зі змісту ст. 60 Статуту Комісії з контролю за файлами Інтерполу (розміщений на офіційному вебсайті Інтерполу https://www.interpol.int) вбачається, що суб`єктом, який оголошує в міжнародний розшук, є Генеральний секретаріат Інтерполу. Компетентні правоохоронні органи запитуючої держави є лише ініціаторами, які діють через відповідний Робочий апарат НЦБ Інтерполу. Моментом оголошення особи в міжнародний розшук є саме прийняття Генеральним секретаріатом Інтерполу рішення циркулярного повідомлення, що відображається в інформаційній базі Інтерполу. Початком міжнародного розшуку є направлення відповідного повідомлення до Робочого апарату Укрбюро Інтерполу від усіх країн-учасниць.

Навіть факт внесення до обліків Генерального Секретаріату Інтерполу відомостей звернення слідчого органу про публікацію картки щодо особи не є свідченням оголошення її в міжнародний розшук, оскільки матеріали, якими слідчий орган підтверджує оголошення особи в міжнародний розшук, мають містити повідомлення безпосередньо з Інтерполу, довідки або витягу з його бази даних.

Правила Інтерполу щодо обробки інформації, затв. в поточній редакції на 80-й сесії Генеральної асамблеї Інтерполу Резолюцією від 30.06.2012 (розміщені на офіційному вебсайті Інтерполу https://www.interpol.int) регулюють питання моменту оголошення особи у міжнародний розшук. Зокрема, ст. 77 згаданих Правил передбачає, що отримання запитів від Національних бюро Інтерполу та прийняття їх до розгляду не означає автоматичну видачу картки щодо конкретної особи, а відомості про прийняття запитів до розгляду не можна плутати з реальним оголошенням особи у розшук.

Згідно із підпунктом 34 пункту 4 Положення про Національну поліцію, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877, Національна поліція використовує та надає іншим правоохоронним органам України доступ до інформаційно-телекомунікаційних систем і бази даних Інтерполу та Європолу, а також вносить до цих банків даних інформацію правоохоронних органів України.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, Державної митної служби України, Державної податкової адміністрації України №3/1/2/5/2/2 від 09.01.1997 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 54/1858 від 26.02.1997 року затверджено Інструкцію про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідування злочинів .

Як зазначено в п. 1.1 дана Інструкції, визначає порядок використання правоохоронними органами України можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні (надалі - НЦБ) для співробітництва з Генеральним секретаріатом Інтерполу та правоохоронними органами зарубіжних держав під час здійснення діяльності, пов`язаної із попередженням, розкриттям та розслідуванням злочинів, які мають транснаціональний характер або виходять за межі України.

Повідомлення щодо оголошення в розшук публікується у вигляді так званої картки (notice) оповіщення, яка може бути не лише інструментом міжнародного розшуку, але й способом обміну інформацією. За загальним правилом, картки не підлягають оприлюдненню, але це можливо виключно за дозволом держави, яка здійснила запит. Отже, більшість карток є непублічними, а решта, яким все ж таки було надано розголосу, розміщуються на офіційному веб-порталі Інтерполу. Залежно від мети розшуку, «картці» (її лівому куту) надається колір. Як вже було зазначено, метою «синьої картки» є встановлення місцезнаходження особи, а от картка з червоним кутом має додаткову та ключову мету - арешт особи для подальшої екстрадиції.

Окремо слід зазначити, що «червоні картки» перед опублікуванням підлягають обов`язковій перевірці Генеральним Секретаріатом Інтерполу. Цим займається Центр командування і координації Генерального Секретаріату, який зобов`язаний перевіряти кожний запит. Якщо у співробітників центру виникають питання щодо законності запиту, вони мають право звернутися до юридичного управління.

Процедура публікації карток оповіщення каналами Інтерполу чітко показує, що статус «оголошеної в міжнародний розшук» особа набуває лише після публікації щодо неї картки оповіщення червоного кольору. Публікація картки оповіщення синього кольору передбачає лише встановлення місцезнаходження та додаткової інформації щодо будь-якої особи, яка стосується кримінального провадження, тобто навіть щодо потерпілого чи свідка, яких у такому випадку не можна вважати оголошеними в міжнародний розшук.

Однак слідчим, як представником сторони обвинувачення, не було в повній мірі використано повноваження, наявні у органів Національної поліції, та не надано до суду належного підтвердження оголошення підозрюваного ОСОБА_5 у міжнародний розшук (довідка, витяг із бази даних Інтерполу).

Здійснити виклик ОСОБА_5 для його участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не вбачається за можливе.

Відтак, слідчий суддя не має підстав для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання такого запобіжного заходу за відсутності підозрюваного.

За таких обставин та враховуючи, що публікація червоного оповіщення щодо розшуку ОСОБА_5 не здійснювалась, слідчий суддя приходить до висновку, що відсутні правові підстави для обрання щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Крім того слід зауважити й про безпідставність оголошення підозрюваного ОСОБА_5 у розшук, адже сам факт перебування підозрюваного за межами України не свідчить про те, що він переховується від органів досудового розслідування.

При цьому, слідчому судді не надано жодного доказу, який би свідчив про здійснення слідчим належного виклику ОСОБА_5 для допиту або участі в іншій процесуальній дії, тобто в порядку, визначеному ст. ст. 133, 135-137 КПК України, а також не надано доказів, що інші заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема привід (ст.ст. 140-143 КПК України), були застосовані але з певних причин не виконані.

Також слід звернути увагу на те, що слідчим ініційовано питання про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою шляхом складання відповідного клопотання та спрямування його до слідчого судді без прийняття рішення про відновлення досудового розслідування, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 282 КПК України.

Такі процесуальні дії належать до заходів забезпечення кримінального провадження, порядок та мета реалізації яких регламентовано положеннями Розділу ІІ Кримінального процесуального кодексу України, та безпосередньо нормами Глави 18 Кодексу. Отже, вчинення таких процесуальних дій у зупиненому провадженні прямо заборонено нормами ч. 5 ст. 280, ч. 1 ст. 282 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 187, 193, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000308 від 09 жовтня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кіровоградського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутня під час судового розгляду - у той же строк з моменту отримання її копії.

Повний текст ухвали складено та проголошено о 16 год. 30 хв. 16 червня 2022 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1