ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 628/281/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/230/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Темрюк Темрюківського району Краснодарського краю, росіянина, громадянина України, із професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1. 26 червня 2005 р. апеляційним судом Харківської області за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 11 років;
2. 06 червня 2007 р. Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст.186, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 12 років, звільненого 04 березня 2015 р. на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців;
3. 18 лютого 2016 р. Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70, ст. 72, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільненого 07 вересня 2018 р. на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 30 серпня 2018 р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 дні,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, що є особистою приватною власністю обвинуваченого.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18 лютого 2016 р. у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць з конфіскацією всього майна, що є особистою приватною власністю обвинуваченого.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Ківшарівка м. Куп`янська Харківської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, не військовозобов`язаного, не одруженого, не працюючого, є особою з інвалідністю 3 групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1. 18 червня 2012 р . Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням на строк 1 рік;
2. 16 серпня 2013 р. Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст.185 України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 10 липня 2014 р. на підставі постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02 липня 2014 р. відповідно до Закону України від 08 квітня 2014 р. «Про амністію у 2014 році» на невідбутий строк 2 роки 7 місяців 14 днів;
3. 06 травня 2016 р. Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з випробуванням на строк 3 роки,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, що є особистою приватною власністю обвинуваченого.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 06 травня 2016 р. у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць з конфіскацією всього майна, що є особистою приватною власністю обвинуваченого.
До набрання вироком законної сили обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».
Початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановлено обчислювати з часу затримання - з 21 грудня 2018 р.
Вирішено питання про долю речових доказів.

Згідно вироку? Обвинувачений ОСОБА_7 , маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення розбою, в період умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, за попередньою змовою групою осіб, разом із своїм братом, обвинуваченим ОСОБА_8 , який був засуджений до покарання з випробуванням, знову вчинив аналогічний злочин за наступних обставин.
Так, 21 грудня 2018 р. близько о 00.30 год., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, потерпілий ОСОБА_10 , перебуваючи поблизу автостанції в м. Куп`янськ, смт. Ківшарівка, познайомився з обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та не встановленою в ході досудового розслідування особою, з якими спільно вживав спиртні напої. В ході бесіди ОСОБА_10 повідомив, що він не є місцевим мешканцем та йому необхідно повертатись додому. При цьому обвинувачені достовірно знали, що у потерпілого є мобільний телефон, грошові кошти та сумка з особистими речами.
Цього ж числа приблизно о 03.30 год., більш точний час в ході досудового слідства не встановлений, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , впевнившись, що ОСОБА_10 перебуває в стані сильного алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою групою осіб, з умислом, направленим на заволодіння майном потерпілого, запропонували останньому підвезти його на автомобілі таксі, на що він погодився та сів у автомобіль разом з новими знайомими. По дорозі не встановлена в ході досудового розслідування особа вийшла, а автомобіль поїхав у невідомому потерпілому напрямку та через нетривалий час повернувся в район автостанції і зупинився поблизу будівлі кафе «Оксид», розташованого за адресою: Харківська область, Куп`янський район, с. Новоосинове, вул. Казанцева, 9б.
Вийшовши з автомобіля обвинувачені, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , провели його подалі від автомобіля за приміщення, де, діючи з застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнає нападу, для придушення волі потерпілого до опору, нанесли йому не менше 5 ударів руками та взутими у взуття ногами в область обличчя та голови, під час заподіяння яких ОСОБА_10 втратив свідомість. Застосувавши таким чином до потерпілого насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я в момент заподіяння, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді травматичного набряку в області лоба справа з наявністю на його тлі садна, садна в проекції гілки нижньої щелепи справа, садна в області спинки носу, двох саден на верхній губі зліва, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/332-КП/18 від 21 грудня 2018 р. є легкими тілесними ушкодженнями.
Після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень обвинувачені заволоділи його майном, а саме: грошима в сумі 300 грн., мобільним телефоном «Samsung G350E» вартістю за висновком судової товарознавчої експертизи № 6/83се-19 від 16 січня 2019 р. 400,0 грн., чоловічими зимовими чоботями вартістю за висновком цієї ж експертизи 392,0 грн., після чого з місця скоєння злочину зникли, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1092,0 грн.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

В своїй апеляційній скарзі, яка подана в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок змінити, виключити з вироку посилання на обставину яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, змінити кваліфікацію дій обвинувачених з ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 186 КК України та призначити відповідне провині покарання.

Вказує, що свідки у справі повідомляли про те, що потерпілого ніхто ні до чого не примушував, потерпілий вживав алкогольні напої разом з обвинуваченими та зі свідком, при цьому свідок ОСОБА_11 є працівником правоохоронних органів.

Покази свідка ОСОБА_12 є суперечливими.

Крім того, на думку апелянта вказаного свідка консультували які покази треба давати.

Зазначає, що під час слідчих дій обвинуваченим не надавалась ефективна юридична допомога з боку захисників, які лише формально ставили свої підписи у слідчих діях.

Вважає недопустимим протокол слідчого експерименту за участі потерпілого, оскільки умови завдання ударів були змінені, потерпілий знаходився у вертикальному положенні, стоячи, при цьому пояснював як йому завдавали удари в лежачому стані.

При цьому на слідчому експерименті на обличчі потерпілого слідів побоїв не було.

Апелянт вважає, що кров потерпілого на одязі обвинувачених могла опинитися лише шляхом її умисного нанесення, тобто в результаті фальсифікації справи.

Наголошує, що жодної небезпеки для життя потерпілого не існувало.

Також вважає, що у справі відсутні обставини що обтяжують покарання обвинувачених. Натомість існують обставини, що пом`якшують покарання, це щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позовна заява потерпілого відсутня, у ОСОБА_7 тісні соціальні зв`язки є жінка та дитина.

В своїй апеляційній скарзі з урахуванням доповнень, обвинувачений ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок змінити, а його дії перекваліфікувати на ч.2 ст. 186 КК України.

Також просить призначити повторну судово-медичну експертизу, яка б відповіла на питання чи можуть спричинені тілесні ушкодження бути небезпечними для життя потерпілого.

Вказує на порушення його права на захист

Суд допустив ряд порушень, не дослідив речові докази, врахував висновки експертизи щодо слідів крові, в якій експерт не стверджує, а вказує фразу могли бути.

Показання потерпілого неправдиві, він був у стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_12 свої покази змінював, на думку апелянта він просто давав неправдиві покази треба його притягти до кримінальної відповідальності.

Крім того наголошує що просив суд допитати експерта у судовому засіданні проте суд відмовив.

Також в судових дебатах не приймав участь потерпілий, що є порушенням.

Щодо подій того дня зазначає що був з братом, потерпілим та Кривошеєвим, доїхали на таксі, вийшли з братом та потерпілим, пішли до гаражів, де у потерпілого з братом апелянта виник конфлікт, обвинувачений намагався зупинити конфлікт, проте його ніхто не слухав, брат побив потерпілого та забрав його речі.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинувачених та їх захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, обвинувачений ОСОБА_8 надав суду заяву, згідно якої повністю підтримав подану захисником апеляційну скаргу, просив перекваліфікувати його дії на ч.2 ст. 186 КК України, не просив замінити захисника, вказав що їх позиції є тотожними, думку прокурора, який висловив протилежну думку щодо поданих апеляційних скарг, заперечував проти їх задоволення та просив суд апеляційної інстанції залишити вирок без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема показами потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 .

Покази зазначених свідків та потерпілого є логічними, послідовними та несуперечливими.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснював, що 20 грудня 2018 року в районі автовокзалу познайомився з обвинуваченими, які запропонували вжити спиртні напої, з ними ще була одна особа, яку не пам`ятає, потім поїхали на таксі до знайомої обвинуваченого переночувати, це була знайома ОСОБА_15 , таксі зупинилося біля гаражів, вони вийшли з таксі, обвинувачені пішли спереду, потерпілий зрозумів що вони йдуть на пустир, почав заперечувати і відходити назад, в цей час його вдарив ОСОБА_15 , почалась драка, ОСОБА_16 також підбіг і почав його бити, він впав і його били обвинувачені вже на землі, втратив свідомість.

Коли прокинувся, побачив що речі з його сумки розкидані, обвинувачені взяли його мобільний телефон та грошові кошти 300 гривень. Також чоботи були відсутні.

Під час слідчого експерименту 9 січня 2019 року потерпілий детально пояснив про обставини скоєння щодо нього розбійного нападу, в результаті якого йому були завдані тілесні ушкодження.

22 грудня 2018 року впізнав свої речі мобільний телефон та чоботи.

Також потерпілий впізнав обвинувачених під час пред`явлення осіб для впізнання 23 грудня 2018 року.

Свідок ОСОБА_13 , водій таксі підтвердив обставини, зазначені потерпілим, зазначав, що підвіз осіб, їх було четверо, один вийшов раніше, конфлікту в авто не було.

Свідок ОСОБА_14 також підтвердив обставини вище, вживав з обвинуваченими та потерпілим спиртні напої, потім поїхали на таксі з якого він вийшов перший.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначав, що в ніч події почув вовтуження, вийшов з котельні та побачив 2-х чоловіків, які втекли, а один лежав на землі біля паркану, той пояснив що його побили та пограбували, проте у свідка не було мобільного телефону і він запропонував потерпілому зателефонувати з іншого місця, наприклад з сусіднього кафе.

Також судом першої інстанції враховано висновки судово-медичної експертизи № 12-14/332-КП/18 від 21 грудня 2018 р. згідно якої у потерпілого ОСОБА_10 були встановлені тілесні ушкодження у вигляді травматичного набряку в області лоба справа з наявністю на його тлі садна, садна в проекції гілки нижньої щелепи справа, садна в області спинки носу, двох саден на верхній губі зліва, які є легкими тілесними ушкодженнями.

Інша досліджена судово-медична експертиза була проведена з врахуванням слідчого експерименту. Судово медичний експерт зазначив що тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, найімовірніше якими носки ніг, взутих у взуття.

Суд першої інстанції в законному порядку дослідив вказані докази та обгрунтовано визнав їх допустимим та належними доказами, поклав їх в основу обвинувального вироку.

Таким чином, з огляду на викладене та досліджені судом першої інстанції докази у колегії суддів відсутні сумніви у винуватості обвинувачених у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненим за попередньою змовою групою осіб.

Причетність обвинувачених до інкримінованого злочину доведена поза розумним сумнівом.

Обвинувачені не заперечують обставини справи, погоджуються з тим що дійсно забрали речі потерпілого, проте заперечують наявність в їх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, вважають що правильною кваліфікацією є ч.2 ст. 186 КК України.

Згідно роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у злочинах проти власності» під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні. Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження (останнє кваліфікується за ч. 4 ст. 187 КК України)

Потерпілий вказував, що обоє обвинувачених завдавали йому удари, здійснили напад на нього та заволоділи його майном, а тілесні ушкодження встановлені відповідним висновком судово-медичного експерта.

Крім того свідок ОСОБА_12 бачив як обвинувачені тікали, бачив потерпілого, який був без свідомості, він приводив його до тями.

Таким чином кваліфікація дій обвинувачених є правильною.

Отже версія сторони захисту з приводу неправильної кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст. 187 КК України та необхідності її зміни на ст. 186 КК України відкидається колегією суддів, яка така, що не знайшла свого підтвердження.

Також належить зазначити, що колегія суддів здійснює апеляційний перегляд оскаржуваного вироку в межах апеляційних скарг сторони захисту, яка будь-яких клопотань про повторне дослідження доказів судом апеляційної інстанції не заявляла, а отже суд апеляційної інстанції лише надає свою оцінку та висловлює своє ставлення щодо вже досліджених судом першої інстанції доказів.

Що стосується посилання захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 про суперечливість показань свідка ОСОБА_12 колегія суддів зазначає наступне.

За своєю суттю покази свідка ОСОБА_12 повністю відповідають показам потерпілого.

Суперечності щодо обставин надання допомоги потерпілому не впливають на кваліфікацію дій обвинувачених, не ставлять під сумнів фактичні обставини справи, які повністю підтверджені як показами потерпілого так і доказами, які були досліджені в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Порушень права на захист обвинувачених у цій справі колегія суддів не вбачає. Всі процесуальні дії у справі проводилися за участі захисників.

В суді першої та апеляційної інстанції також обвинуваченим надавалась ефективна юридична допомога.

Отже, враховуючи, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинувачених місцевим судом були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, а також з урахуванням того, що будь-які належні докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин відсутні, колегія суддів дійшла висновку, що діям обвинувачених надано правильну кримінально-правову оцінку, а їх винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

Наведені в апеляційних скаргах сторони захисту мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині доведеності вини обвинувачених, а також щодо незгоди з наданою судом оцінкою окремих доказів, не спростовують правильності висновків суду і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів законність рішення в цій частині.

Переглядаючи вирок в частині апеляційних доводів сторони захисту, щодо суворості призначеного судом покарання та необхідності пом`якшення покарання обвинуваченим колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 414 КПК України, визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку колегії суддів суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченим, дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинувачених ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, після звільнення з місць позбавлення волі не працював.

ОСОБА_8 , який також раніше притягувався до кримінальної відповідальності, є особою з інвалідністю 3 групи, за місцем мешкання характеризується формально, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, але перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: синдром залежності від опіатів.

Обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинувачених, судом не встановлено.

Обставинами, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинувачених суд визнав рецидив злочину та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, висновок суду стосовно остаточного основного покарання яке необхідно призначити обвинуваченим - є обґрунтованим.

Відтак, призначене обвинуваченим покарання є достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

В суді апеляційної інстанції захисник надав відомості про стан здоров`я ОСОБА_8 , зокрема в довідках містяться відомості про наявність хвороб у обвинуваченого ВІЛ-інфекція, туберкульоз, встановлена група інвалідності.

При цьому, колегія суддів зазначає, що висновок відповідної комісії щодо можливості відбування покарання суду наданий не був, а тому перешкоди для відбування покарання обвинуваченим відсутні.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону під час апеляційного розгляду зазначеного кримінального провадження не встановлено.

Відтак вирок суду є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженими, які перебувають під вартою, - у той же строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий

Судді