Провадження № 1-кп/932/430/21
Справа № 200/1437/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

законного

представника потерпілого ОСОБА_5

представника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

цивільних позивачів ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0001669, за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровська, громадянки України, маючої на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючої на посаді заступника керуючого магазином по стелажній зоні ТОВ «ОМЕГА», на цей час перебуває в декретній відпустці, мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2017 року близько о 21 год. 10 хв. ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем «GeelyEmgrand» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась в м.Дніпро по вул.Титова з боку пр.О.Поля у напрямку бульвару Зоряний.
Під час руху, на перехресті з пр.Богдана Хмельницького ОСОБА_7 грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, рухаючись по другорядній дорозі, не надала дорогу автомобілю «RenaultKangoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, справа наліво за напрямком її руху, внаслідок чого допустила з ним зіткнення.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітньому пасажиру автомобіля «RenaultKangoo» ОСОБА_15 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, травматичної ампутації шкірних покровів лобної, тім`яної та скроневої областей справа з дефектом підшкірно-жирового шару, невиправного рубця лобної області справа, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «GeelyEmgrand» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушила вимоги п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, які свідчать:
-п.16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;
- дорожній знак 2.1 «Дати дорогу». « Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 «Напрямок головної дороги» - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі»,
невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вищезазначені дії ОСОБА_7 , що виразилися в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_15 тяжке тілесне ушкодження, кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України.

Суд вважає доведеним дане обвинувачення, оскільки встановлені судом обставини повністю підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду.

Показами законного представника потерпілого ОСОБА_5 , який у суді пояснив, що 10.06.2017 року його батьки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 забрали на автомобілі малолітнього сина ОСОБА_15 з собою на дачу. Ввечері батьки зателефонували та сказали, що трапилося ДТП.

З приводу обставин ДТП, його батько ОСОБА_11 розповів, що рухався на автомобілі марки «RenaultKangoo» по вул.Героїв Сталінграду й на перехресті з вул.Титова, в його авто в`їхав автомобіль під керуванням ОСОБА_7 .

Просив задовольнити цивільний позов та стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 16 300 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди.

Показами цивільного позивача ОСОБА_11 , який підтримав свою позовну заяву й просив задовольнити цивільний позов, стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 20 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а також 57697,52 грн. матеріальної шкоди, у зв`язку з пошкодженням його автомобіля «RenaultKangoo». Пояснив, що до подій 10.06.2017 року обвинувачену ОСОБА_7 не знав, ніяких стосунків не підтримував.

При цьому, з приводу обставин даної дорожньо-транспортної пригоди вказав, що 10.06.2017 року приблизно о 21.10 год. керував автомобілем марки «RenaultKangoo», в салоні знаходились дружина ОСОБА_10 ,ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та малолітній онук ОСОБА_15 , котрий перебував на задньому пасажирському сидінні. Він рухався по головній дорозі по пр.Богдана Хмельницького (вул.Героїв Сталінграду) зі сторони вул.Шинної в напрямку вул.Запорізьке шосе зі швидкістю не більше 60 км/год. Оскільки на вулиці вже було темно, він рухався з увімкненим ближнім світлом фар. Перетинав перехрестя з вул.Титова прямо, в його напрямку працював світлофор в режимі жовтого миготливого сигналу, так як був вимкнений, при цьому по ходу напрямку його руху був встановлений знак «Головна дорога». Продовжуючи рух через перехрестя, в його автомобіль в`їхало авто під керуванням ОСОБА_7 , котра рухалась по другорядній дорозі, не зупиняючись. Авто обвинуваченої він побачив за 2 секунди до зіткнення. В результаті даного ДТП, його автомобіль перекинувся набік. Удар автомобіля трапився в заднє ліве колесо та нижню частину кузова його авто, а автомобіль ОСОБА_7 контактував передньою частиною бамперу та підрамника.

Одразу після ДТП, ОСОБА_8 відвіз онука ОСОБА_15 до лікарні.

Вважає, що в данному ДТП винна обвинувачена ОСОБА_7 , яка, рухаючись по другорядній дорозі, за Правилами дорожнього руху була забов`язана надати дорогу його автомобілю, що рухався по головній дорозі.

Показами цивільного позивача ОСОБА_8 , який у суді підтримав свою позовну заяву й просив стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 4000 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з втратою мобільного телефону внаслідок ДТП, та 10 000 грн. моральної шкоди, отриманої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та погіршенням стану здоров`я.

При цьому, з приводу обставин даної дорожньо-транспортної пригоди пояснив, що до подій 10.06.2017 року ОСОБА_7 не знав, ніяких стосунків не підтримував.

10.06.2017 року о 21.10 год. він перебував в салоні автомобіля «RenaultKangoo» під керуванням водія ОСОБА_11 на передньому пасажирському сидінні. В салоні авто на задньому пасажирському сидінні також знаходились ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та малолітній ОСОБА_15 . Їх автомобіль рухався з невеликою швидкістю по головній дорозі - пр.Богдана Хмельницького ( вул.Героїв Сталінграду) й на перехресті з вул.Титова в їх авто в`їхав автомобіль марки «GeelyEmgrand», що рухався по «другорядній» дорозі. Від цього удару їх автомобіль перекинувся. Одразу після ДТП він відвіз малолітнього ОСОБА_15 до лікарні.

Показами цивільного позивача ОСОБА_9 , яка підтримала свою позовну заяву й просила стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 6000 грн. матеріальної шкоди за придбання ліків, пошкодження одягу та знищення мобільного телефону внаслідок ДТП та 10 000 грн. моральної шкоди,отриманої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
З приводу обставин даної дорожньо-транспортної пригоди пояснила, що до подій 10.06.2017 року ОСОБА_7 не знала, ніяких стосунків не підтримувала.

10.06.2017 року о 21.10 год. вона перебувала в салоні автомобіля «RenaultKangoo» під керуванням водія ОСОБА_11 на задньому пасажирському сидінні, з нею такою також знаходились ОСОБА_10 та малолітній ОСОБА_15 . На передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_8 . В процесі руху відчула сильний удар в бокову частину їх автомобіля, від чого він перевернувся. Одразу після ДТП малолітнього ОСОБА_15 відвезли до лікарні. Внаслідок отриманих травм, ОСОБА_15 була зроблена операція, він перебував в лікарні два місяці.

Показами цивільного позивача ОСОБА_10 , яка підтримала свою позовну заяву й просила стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 10 000 грн. матеріальної шкоди за придбання ліків, пошкодження одягу та знищення мобільного телефону внаслідок ДТП та 10 000 грн. моральної шкоди,отриманої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
З приводу обставин даної дорожньо-транспортної пригоди пояснила, що до подій 10.06.2017 року ОСОБА_7 не знала, ніяких стосунків не підтримувала.

10.06.2017 року о 21.10 год. вона перебувала в салоні автомобіля «RenaultKangoo» під керуванням чоловіка ОСОБА_11 , на задньому пасажирському сидінні. З нею також знаходились ОСОБА_9 та онук ОСОБА_15 . На передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_8 .
В процесі руху раптово відчула удар в бокову частину їх авто й той перекинувся, вона навіть не зрозуміла, що відбувається. Витягнув онука з автомобіля, на попутному автомобілі його відвезли до лікарні.

Показами експерта ОСОБА_16 , котрий в суді підтримав висновки проведеної автотехнічної експертизи №6/10.1/1129 від 08.12.2017 року.
Вказав, що водій автомобіль «RenaultKangoo» ОСОБА_11 рухався по головній дорозі, не повинен був надавати дорогу водію автомобіля «GeelyEmgrand» під керуванням ОСОБА_7 . У водія «RenaultKangoo» ОСОБА_11 не було реальної можливості запобігти даній ДТП, так як з моменту виникнення небезпеки відстань між даним автомобілем та автомобілем «GeelyEmgrand» під керуванням ОСОБА_7 була 33 м. Водій «RenaultKangoo» ОСОБА_11 міг би уникнути зіткнення у разі наявності відстані в 43 м між його авто та автомобілем «GeelyEmgrand».
Водій автомобіля «GeelyEmgrand» ОСОБА_7 в даній дорожній ситуація повинна була надати дорогу водію автомобіля «RenaultKangoo» ОСОБА_11 .

Додатково вказав, що та обставина, що малолітній потерпілий ОСОБА_15 не був пристебнутий паском безпеки, ніяк не впливає на встановлені в експертизі порушення обвинуваченою Правил дорожнього руху, що призвели до настанням даної ДТП. Він, як експерт-автотехнік, оцінює лише дії водія, які призвели до ДТП. А те, що дитина не була пристебнута, не впливає на дії водія ОСОБА_7 .

Також зазначив, що у Правилах дорожнього руху зазначені пункти, які відносяться до технічного та юридичного характеру. Пункт правил про те, що пасажири повинні бути пристебнуті, відносяться до загальних вимог до водія, тобто носять юридичний характер та експерту не задаються, оскільки експерт розглядає тільки ті правила, які з технічної точки зору знаходяться або не знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Показами свідка ОСОБА_17 , який у суді пояснив, що він, як слідчий, проводив досудове розслідування у справі з дорожньо-транспортної пригоди, що сталася в 2017 році на перехресті вул.Тітова та вул.Героїв Сталінграду. До цих подій, раніше обвинувачену, законного представника потерпілого та цивільних позивачів не знав, жодних стосунків не підтримував, немає підстав їх обмовляти.

Під час досудового розслідування проводився слідчий експеримент за участю водія ОСОБА_11 , який повідомив обставини даної дорожньо-транспортної пригоди, швидкість руху його автомобіля, розташування, вказав місце зіткнення та яким чином рухався його автомобіль та автомобіль ОСОБА_7 до моменту зіткнення. Всі заміри проводились в присутності ОСОБА_11 та понятих. Вимірювання часу з моменту виїзду водія ОСОБА_11 на перехрестя до місця зіткнення проводився через контрольний замір декілька разів. Про що вказувалось в протоколі.Автомобіль- статист проїжджав участок, по якій рухалась ОСОБА_7 , ОСОБА_11 відповідав з яким темпом вона рухалась і поводився замір часу. Час фіксувався секундомером «Агат». Коли проводився замір часу, ОСОБА_11 був поряд, він пояснював йому, що проводиться замір часу руху автомобіля ОСОБА_7 з моменту виїзду на перехрестя до місця зіткнення.

Протокол оголошувався, зауважень від учасників слідчого експерименту не надходило.

Показами свідка ОСОБА_18 , який у суді пояснив, що раніше обвинувачену ОСОБА_7 , законного представника потерпілого та цивільних позивачів не знав, особистих стосунків не підтримував, немає підстав їх обмовляти.

Вказав, що восени, увечері, приблизно о 17.00 год. його з товаришем ОСОБА_19 зупинили та попрохали бути присутніми при проведенні слідчої дії. В його присутності, на перехресті вул.Героїв Сталінграду та вул.Тітова, слідчий робив заміри рулеткою. Вони знаходились поруч зі слідчим весь час, в їх присутності проводився слідчий експеримент. Також, вони ходили поруч зі слідчим, коли той заміряв секундоміром. Що саме слідчий заміряв секундоміром, він не пам`ятає зі спливом часу. Також, слідчий складав документ, в якому вони поставили підписи, але не пам`ятає, читав він цей документ чи ні, але протокол йому надавався. Чистих аркуші не підписував. Слідчий одразу всі дії записував в протокол. Зауважень щодо проведених дій у нього не було.

Зазначив, що на місці проведення слідчої дії був ОСОБА_11 . Скільки всього на місці було людей, не пам`ятає. Чи рухався якийсь автомобіль на місці зі вказівки слідчого, не пам`ятає.

Підтвердив обставини, що викладені в протоколі слідчого експерименту.

Показами свідка ОСОБА_19 , який у суді пояснив, що раніше обвинувачену ОСОБА_7 , законного представника потерпілого та цивільних позивачів не знав, особистих стосунків не підтримував, немає підстав їх обмовляти.

Точного часу та дати не пам`ятає, десь восени, ввечері, він йшов з товаришем ОСОБА_18 , до них підійшов співробітник поліції, представився та запропонував бути понятими, вони погодилися. Вони прибули на перехрестя вул.Тітова та вул.Героїв Сталінграду, від початку до кінця був поруч з поліцейським, який робив заміри рулеткою, які саме, не пам`ятає, так як це було давно. Також, слідчий писав документи. Крім поліцейського та їх, як понятих, був ще один чоловік учасник ДТП. Всі заміри, поліцейський вносив до протоколу. Поліцейський відміряв, їм показував на рулетці, а потім записав, виміри співпадали.

Також, слідчий здійснював виміри секундоміром. Протягом всі цих дій поліейський писав протокол, потім прочитав його вголос, все було вірно, він та інший понятий ставили підписи.

Показами експерта ОСОБА_20 , який підтримав висновок комісійної судово-медичної експертизи № 212 від 01.12.2017 року.

Вказав, що виявлені у малолітнього потерпілого середньої тяжкості тілесні ушкодження зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні, так як характер отриманої потерпілим травми складний: крім гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, потерпілий отримав численні скальповані рани, травматичну амутацію шкірних покровів лобної, тім`яної та скроневої області голови з дефектом підшкірно жирового слою. Для загоєння таких ран повинен пройти більш великий термін, ніж для звичайної рани, тому що загоєння відбувається пошарово.

При цьому, в лобній області, в області рубця поза межами росту волосся, де був дефект шкіри, відсутня підшкірна жирова клітковина, він яскраво рожевого кольору, тобто помітний, і є навіть така ділянка із западиною на рівні оточуючої шкіри, а тому рубець лобної області є невиправним і для його видалення необхідне лише хірургічне втручання, пластична операція, яку бажано проводити лише після повноліття дитини. Але ця операція може не привести до тих наслідків, які потрібні, тому що внаслідок роста дитини, рубець буде змінюватися, зміщатися.

Показами свідка ОСОБА_21 , яка в суді пояснила, що обвинувачена ОСОБА_7 її донька. Потерпілих та цивільних позивачів до подій 10.06.2017 року не знала, стосунків не підтримувала.
10.06.2017 року десь о 22.00 год., можливо і пізніше, їй зателефонувала донька та повідомила, що потрапила в дорожньо-транспорту пригоду. В лікарні, де перебував постраждалий ОСОБА_15 , вони привезли 30 000 грн., але батьки хлопчика відмовилися від грошей. В подальшому сплатили кошти в розмірі 3200 грн.

А також дослідженими письмовими доказами по справі:

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 10 червня 2017 року з фототаблицею до нього, в якому зазначено місце ДТП, вказані погодні умови - ясно, без опадів, елементи вулиці та дороги, вид, тип та стан покриття асфальтобетонне, сухе, вказано про кількість смуг, наявність дорожньої розмітки 1.5, 1.19, спосіб регулювання руху на ділянці відповідно до ПДР, дорожніх знаків 2.1, 2.3, 2.4, 5.35 ПДР, умови освітленості темне, міське освітлення, вказано про необмежену видимість з увімкненим ближнім світлом фар, відсутність об`єктів, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху праворуч і ліворуч, локалізація та характер пошкоджень транспортних засобів в автомобілі «GeelyEmgrand» - капот, передні крила та передній бампер, в автомобілі «RenaultKangoo», що лежить на правому боці, локалізація пошкоджень- ліва бокова частина. Також,вказано про справність гальмівної системи, рульового керування, колес і шин, зовнішніх світлових приладів та ін., не виявлено слідів шин. З місця пригоди вилучено автомобілі «GeelyEmgrand» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,«RenaultKangoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 ( том 1 а.с.6-11, 13) та схемою до нього ( том 1 а.с.12).

Медичною довідкою КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» від 10.06.2017 року відносно ОСОБА_15 із зазначенням діагнозу, лікування та рекомендацій ( том 1 а.с.14).

Висновком авто-товарознавчої експертизи №121/17А від 08.07.2017 року з додатками та фототаблицею, відповідно до якого матеріальні збитки, спричинені власнику автомобіля «RenaultKangoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження в результаті ДТП 10.06.2017 року, складає 132157 грн. 98 коп. Вартість відновлювального ремонту даного автомобіля складає 157697 грн. 52 коп. ( том 1 а.с.41-73).

Актом судово-медичного обстеження №2831 від 22.08.2017 року, згідно до якого, у ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, травматичної ампутації шкіряних покровів лобної, тім`яної та скроневої області праворуч з дефектом підшкірно-жирового слою, які спричинені від дії твердих предметів (предмету), можливо з обмеженою контактуючої поверхнею, можливо в термін на який вказує батько обстеженого. За своїм характером виявлені у ОСОБА_15 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні ( більш, як 21 день) ( том 1 а.с.107-108).

Висновком судово-медичної експертизи №3329е від 03.10.2017 року, згідно до якого, за даними медичної документації та при огляду 19.08.2017 року у ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, травматичної ампутації шкіряних покровів лобної, тім`яної та скроневої області праворуч з дефектом підшкірно-жирового шару.

Виявлені у ОСОБА_15 тілесні ушкодження спричинені від механічної дії тупих твердих предметів частина з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяли в область голови, якими могли бути і виступаючі частини салону автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння, дані медичної документації, можливо вказати, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в ДОДКЛ, тобто і в термін, на який вказує батько обстеженого та слідчий у постанові.

За своїм характером виявлені у ОСОБА_15 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні ( більш як 21 день) ( том 1 а.с.110-112).

Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 212 від 01.12.2017 року, відповідно до якого, за даними медичної документації та при огляду 19.08.2017 року у ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, травматичної ампутації шкірних покровів лобної, тім`яної та скроневої області праворуч з дефектом підшкірно-жирового шару, невиправний рубець лобної області справа (поза межами волосистої частини голови).

Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження спричинені від механічної дії тупих твердих предметів, частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, що діяли в область голови. Такими могли бути виступаючі частини всередині салону автомобіля, під час дорожньо-транспортної події.

Враховуючи характер та локалізацію виявлених у нього тілесних ушкоджень, ступінь ознак їх загоєння, час надання первинної медичної допомоги, комісія експертів приходить до висновку, що вони отримані незадовго до надходження на стаціонарне лікування в ДОДКЛ, тобто в термін 10.06.2017 року, який вказаний батьком потерпілого та слідчим у постанові.

Встановлені тілесні ушкодження у своїй сукупності, за своїм характером, відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні ( більш, як 21 день).

На момент проведення комісійної судово-медичної експертизи, в лобній області праворуч, поза межами волосистої частини голови, є рубець трикутної форми, нижче рівня оточуючої неушкодженої шкіри, рожево-синюшного кольору, зі стоншеним епітелієм. В волосистій частині шкіри голови: в тім`яній області, від потиличного бугра до лобно-сагітального шва, є дугоподібний рубець блідо-білісуватого кольору, щільний на дотик, спаяний з підлеглими тканинами.

Рубець лобної області праворуч, на момент проведення комісійної судово-медичної експертизи, залишається невиправним і для його виправлення необхідне лише хірургічне втручання (пластина операція), дане ушкодження може бути розцінено як тяжке, якщо буде визнано таким, що знівечило обличчя ( том 1 а.с.120-134).

Висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 188-Д від 14.11.2019 року, відповідно до висновку якої, рубець в лобній частині справа малолітнього ОСОБА_15 є невиправний. Для його видалення необхідне хірургічне втручання після досягнення повноліття ( том 2 а.с. ).

Протоколом слідчого експерименту від 15.11.2017 року за участю ОСОБА_11 , котрий на місці ДТП, розповів про обставини та показав механізм дорожньо-транспортної пригоди 10.06.2017 року ( том 1 а.с.135-137).

Даними автотехнічної експертизи №6/10.1/1129 від 08.12.2017 року, згідно до якого, в дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля «RenaultKangoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху.
В умовах даної ситуації водій автомобіля «RenaultKangoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 з моменту виникнення небезпеки для руху, вказаного в постанові про призначення експертизи, не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом зупинки автомобіля до смуги руху автомобіля «GeelyEmgrand».
При вказаному механізмі зіткнення в діях водія автомобіля «RenaultKangoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 не вбачається невідповідності вимогам п.12.3 ПДР, які з технічної точки зору могли б знаходитись в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля «GeelyEmgrand» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинна була діяти відповідно до вимог п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 ПДР.
Технічна можливість запобігти зіткненню автомобілів «GeelyEmgrand» та «RenaultKangoo» полягала у дотриманні водієм ОСОБА_7 вимог п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України.
На момент проведення дослідження причин технічного характеру, які б завадили водію автомобіля «GeelyEmgrand» ОСОБА_7 діяти у відповідності до вказаних Правил дорожнього руху, експерту не відомі.
Дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.16.12 та дорожнього знаку 2.1 розділу 33 ПДР України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної події, що розглядається ( том 1 а.с.242-245).

Суд вважає вину ОСОБА_7 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повністю встановленою та доведеною, оскільки досліджені вищевказані докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, які мають значення для кримінального провадження та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Будучи допитаною в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 провину у скоєнні даного кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що законного представника потерпілого та цивільних позивачів до подій 10.06.2017 року не знала, ніяких стосунків не підтримувала.
10.06.2017 року близько о 21.10 21.20год. вона керувала автомобілем «GeelyEmgrand» з увімкненими фарами на автомобілі та рухалась в м.Дніпро по вул.Титова. В процесі руху по вул.Титова, перед перехрестям з пр.Богдана Хмельницького, світлофор не працював, але перед знаком «Надати дорогу» вона зупинилась та пропустила транспортні засоби. Далі впевнившись у відсутності автомобілів, вона продовжила рух через дане перехрестя, потім через трамвайні колії зі швидкістю 35 км/год. Але через пару секунд побачила автомобіль «RenaultKangoo», котрий рухався по пр.Богдана Хмельницького на великій швидкості. Зупинившись вже після трамвайних колій, сталося зіткнення транспортних засобів. Від зіткнення та великої швидкості автомобіля «Renault Kangoo», він перекинувся. В подальшому були викликані поліцейські, її відвезли на медичне освідування, й ознак сп`яніння в неї виявлено не було.
Вважає, що в даній ДТП є провина водія ОСОБА_11 , котрий не дотримався правил дорожнього руху, рухався з великою швидкістю та не зупинився, коли побачив її автомобіль. Не визнає себе винною в тому, що не надала дорогу водію ОСОБА_11 .
Крім того вказала, що всі докази по справі є неналежними та недопустимими, оскільки в справі відсутня постанова про визначення групи прокурорів та слідчих.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_5 не визнала, оскільки в процесі досудового слідства вона мала намір передати 30 000 грн. на лікування дитини, але останній відмовився від цих грошей.

Просила застосувати до неї Закон України «Про амністію», оскільки має на утриманні неповнолітніх дітей, щодо яких не позбавлена батьківських прав.

Не визнала цивільні позови цивільних позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки останнім не завдано шкоди. Цивільному позивачу ОСОБА_11 вона відшкодувала 3700 грн. Заявлений ОСОБА_11 цивільний позов в частині матеріального збитку буде відшкодований страховою компанією.

Позицію обвинуваченої ОСОБА_7 щодо не визнання вини, суд розцінює як бажання уникнути кримінальної відповідальності, а її покази щодо механізму ДТП, надуманими, оскільки вони нічим, крім її усної заяви, не підтверджуються, а спростовуються дослідженими та перевіреними під час судового розгляду доказами щодо встановлених судом фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення.

Так, під час судового розгляду встановлено, що саме ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «Geely Emgrand» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , порушила вимоги 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху України, які призвели до даної дорожньо-транспортної пригоди.

Дані обставини щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються показами ОСОБА_11 , який зазначав, що саме автомобіль «GeelyEmgrand» під керуванням ОСОБА_7 , що рухався по другорядній дорозі, перетинаючи перехрестя з боку вул.Тітовазіткнувся з його автомобілем, що рухався в районі дії знаку « головна дорога» по пр.Б.Хмельницького в м.Дніпро, який він помітив десь за 2 секунди до зіткнення.

Покази ОСОБА_11 щодо механізму ДТП підтвердив допитаний в суді ОСОБА_8 і вони не викликають сумнівів, оскільки узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами.

Допитані цивільні позивачі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 також вказували, що відчули удар в бокову частину їх авто, внаслідок якого він перекинувся на бок.

Вищевказані покази ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки вони послідовні, детальні та взаємозв`язані між собою, при цьому будь-які підстави для оговору обвинуваченої у вказаних осіб в ході судового розгляду не встановлені, оскільки останні не були знайомі з обвинуваченою до подій 10 червня 2017 року.

Також про ці обставини свідчить локалізація, виявлених під час огляду місця ДТП механічних ушкоджень на транспортному засобі «Renault Kangoo» саме в лівій бокові частині, а у автомобіля «Geely Emgrand»пошкодження на капоті, передніх крилах, передньому бампері. (том 1а.с. 6-11).

Дані обставини об`єктивно підтверджуються висновками автотехнічної експертизи №6/10.1/1129 від 08.12.2017 року, якими встановлено, що технічна можливість у водія автомобіля «GeelyEmgrand»реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 запобігти зіткненню з автомобілем «RenaultKangoo» полягала в тому, що ОСОБА_7 виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу повинна були дати дорогу водію автомобіля «RenaultKangoo», тобто дотриматися вимог п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, під час дослідження встановлено, що відстань, на якій знаходився автомобіль «RenaultKangoo» від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_22 значно менше ніж величина шляху, який необхідний для зупинки ««RenaultKangoo», й свідчить про те, що в умовах даної ситуації, навіть за відсутності відомостей щодо розташування початку ділянки контактування на боковій поверхні автомобіля «RenaultKangoo» від його передньої частини, водій автомобіля « ОСОБА_23 з моменту виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом зупинки автомобіля до смуги руху автомобіля ««GeelyEmgrand»( том 1 а.с. 142-145).

Висновки даної експертизи підтвердив в суді експерт ОСОБА_16 та зазначив, що саме невиконання водієм ОСОБА_7 вимог 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України є безумовною причиною даного ДТП й додаткового дослідження дана обставина, щодо порушень з боку ОСОБА_7 , не потребує. В діях водія ОСОБА_11 не вбачалось порушень Правил дорожнього руху й він не мав технічної можливості запобігти ДТП.

У суда немає сумнівів у достовірності даного висновку експертизи, яка проведена з дотриманням встановленого процесуального порядку в експертній установі, особою, що володіє спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ним питань і має тривалий стаж експертної роботи, для їх виконання експерту був наданий необхідний і достатній матеріал, а тому доводи сторони захисту щодо неналежності даного висновку експертизи, як доказу, судом не приймається.

Суд вважає, що в даній ситуації ОСОБА_7 при в`їзді на перехрестя, оскільки її обзору не заважала ніяка перешкода, повинна була переконатися у відсутності транспортних засобів, розпочинаючи маневр перетинання перехрестя, але цього не зробила, внаслідок чого відбулось зіткнення.

Враховуючи наведене, в даному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи, наслідків, характеру порушень ПДР України, причиною даного ДТП стали саме дії водія ОСОБА_7 , яка при в`їзді на перехрестя із головною дорогою з другорядної дороги, не надала перевагу в русі автомобілю «RenaultKangoo» під керуванням ОСОБА_11 , внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, тобто дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.16.11 та знаку 2.1 ПДР України.

Також, суд приходить до висновку про те, що внаслідок даного ДТП потерпілому ОСОБА_15 спричинено тяжке тілесне ушкодження, що об`єктивно підтверджується проведеними по справі експертними дослідженнями, які узгоджуються з показами свідків щодо механізму, локалізації та обставин отримання ОСОБА_15 тілесних ушкоджень.

Так, відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, судово-медичний експерт не кваліфікує ушкодження обличчя як знівечення, оскільки це поняття не є медичним. Він визначає вид ушкодження, його особливості та механізм утворення, встановлює, чи є це ушкодження виправним або невиправним.

Під виправністю ушкодження належить розуміти значне зменшення вираженості патологічних змін ( рубця, деформації, порушення міміки тощо), з часом чи під дією не хірургічних засобів. Коли ж для усунення необхідне оперативне втручання (косметична операція), то ушкодження обличчя вважається невиправним.
Відповідно до чинного законодавства, тяжким, умисним тілесним ушкодженням вважається тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Відповідно до проведеної комісійної судово-медичної експертизи ( том 1 а.с.120-134), рубець лобної області праворуч є невиправним і для його видалення необхідне лише хірургічне втручання (пластична операція). Дане ушкодження може бути розцінено як тяжке, якщо буде визнано таким, що знівечило обличчя.

Суд вважає, що дана додаткова комісійна судово-медична експертиза проведена з дотриманням встановленого процесуального порядку в експертній установі, у складі комісії експертів, які мають вищу категорію, а також значний стаж роботи за фахом експертної роботи та володіють спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ним питань. При цьому, комісії експертів був наданий необхідний і достатній матеріал, це дослідження проведено при участі ОСОБА_24 в присутності його батька. Даний висновок окрім опису проведеного дослідження, оцінки пошкоджень, наведення аргументів та обґрунтувань висновків, також містить фотозображення дитини, в тому числі під час проведення експертного дослідження,а тому доводи сторони обвинуваченої ОСОБА_7 щодо некомпетентності цієї комісії є безпідставним.

Згідно із загальноприйнятими уявленнями про вигляд людини, обличчям є передня частина голови людини, яка виражає її зовнішність, індивідуальність, що за допомогою міміки (руху м`язів обличчя) відображає внутрішній душевний стан, настрої, переживання людини.

Отже, знівечення обличчя визначається стосовно будь-якої потерпілої особи, виходячи з естетичної оцінки нормального вигляду обличчя, та має місце тоді, коли ушкодження обличчя, будучи неусувними, має неприємний, огидливий вигляд, не властивий нормальному людському обличчю.

Допитані судом законий представник потерпілого ОСОБА_5 , а також ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вказували, що після ДТП життя ОСОБА_24 змінилось, він став соромитись свого зовнішнього вигляду, при цьому оточуючи, як дорослі, так і діти, звертають на нього увагу, задають питання, внаслідок чого дитина відчуває дискомфорт і вимагає підвищеного піклування, додаткових зусиль та підвищеної уваги з боку батьків та рідних.

З фототаблиць, долучених до матеріалів кримінального провадження із зображенням малолітнього потерпілого ОСОБА_15 до та після дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 154-156), а також наданих під час судового розгляду справи, дійсно вбачається наявність у лобній області праворуч рубця, який розташований поза межами волосистої частини голови та є наявним, не властивим нормальному людському обличчю, оскільки порушує цілісне сприйняття зовнішнього образу потерпілого оточуючими.
Допитаний під час судового розгляду як експерт ОСОБА_25 , підтримуючи висновки комісійної судово-медичної експертизи, вказав про невиправність отриманих ушкоджень малолітнім потерпілим ОСОБА_15 .
При цьому експерт ОСОБА_25 зазначив, сам собою цей рубець зникнути не може, з часом не стане менш помітним та потребує лише хірургічного втручання (пластичної операції), про що зазначено в комісійній судово-медичній експертизі.

Крім того, під час судового розгляду, також проведена додаткова комісійна судово-медичнаекспертиза № 188-Д від 14.11.2019 року, відповідно до висновку якої, рубець в лобній частині справа малолітнього ОСОБА_24 є невиправний. Для його видалення необхідне хірургічне втручання після досягнення повноліття ( том 2 а.с. ).

Суд вважає,що наявність такого рубця щодо інших частин обличчя порушує цілісне сприйняття оточуючими зовнішнього образу малолітнього потерпілого ОСОБА_24 , притягує до себе увагу, викликає реакцію при погляді на обличчя малолітнього потерпілого, а у нього самого дійсно виникають відчуття сорому свого обличчя.

Таким чином, судом встановлено, що рубець лобної області праворуч дає обличчю малолітнього потерпілого ОСОБА_15 відштовхуючого та неприємного вигляду, в зв`язку з чим та враховуючи, що це є непоправним, суд приходить до висновку, що останньому спричинене непоправне знівечення обличчя, і свідчить про наявність саме тяжкого тілесного ушкодження, що тим самим спростовує доводи сторони захисту в цій частині.

Доводи сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_11 й як наслідок висновку судово-автотехнічної експертизи, судом не приймається, оскільки судом встановлено, що протокол слідчого експерименту з ОСОБА_11 складений слідчим у відповідності зі ст.240 КПК України, в присутності понятих та ОСОБА_11 .

Крім того, під час судового розгляду ОСОБА_11 вказував, що слідчий експеримент дійсно проводився з приводу обставин ДТП 10.06.2017 року. При цьому, під час цієї слідчої дії саме він самостійно, добровільно зазначав, що побачив авто під керуванням ОСОБА_7 за 2 секунди до зіткнення під час перетинання останньою перехрестя. Час руху автомобіля зазначав саме він. При цих слідчих діях робились заміри, про що вказано в протоколі слідчого експерименту, який він читав та зауважень не мав.

Згідно тексту протоколу слідчого експерименту, даний документ містить інформацію з показів ОСОБА_11 , як рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_7 з моменту виїзду на перехрестя до моменту зіткнення, автомобіль здолав відстань 19,4 м за t1-2,0 с, t2-2,0 с, t3- 2,0 с.

Під час судового розгляду ОСОБА_11 неодноразово стверджував та категорично наполягав, що слідчим замірявся шлях автомобіля обвинуваченої з моменту виїзду на перехрестя до зіткнення, були визначені місця, де було скоєно наїзд на його авто, місце де авто опинилося перекинувшись на бік, також було зафіксовано слідчим місце автомобіля обвинуваченої, місце виявлення бамперу її авто після ДТП.

Окрім цього, ОСОБА_11 стверджував, що побачив авто під керуванням ОСОБА_7 за 2 секунди до зіткнення, про що також повідомляв на слідчому експерименті і даний час вимірявся слідчим при проведенні слідчого експерименту.

З приводу раніше наданих ним показів в суді про те, що заміри в ході слідчого експерименту начебто не проводились, пояснив своїми емоціями та реакцією на неправдиві покази та поведінку в суді обвинуваченої ОСОБА_7 щодо обставин ДТП, а тому доводи обвинуваченої, в цій частині, судом не приймаються.

Крім того, на обставини проведення слідчого експерименту, складання та оформлення документів також вказував слідчий ОСОБА_17 .

Покази ОСОБА_11 підтвердили допитані свідкі ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , які будучи понятими при данній слідчий дії, повністю підтвердили обставини його проведення, оформлення та вимірювання.

Свідчення ОСОБА_19 та ОСОБА_18 не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки вони послідовні, детальні та взаємозв`язані між собою, при цьому будь-які підстави для оговору у вказаних осіб в ході судового розгляду не встановлено, оскільки, як підтвердили вказані особи в судовому засіданні, до подій вони обвинувачену, родину ОСОБА_26 та ОСОБА_27 не знали , ніяких стосунків з ними не підтримували.

Тобто, аргументи сторони захисту щодо підстав визнання слідчого експерименту недопустимим доказом, викладені захистом вибірково, без врахування показів ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_18 під час судового розгляду справи щодо проведення даної слідчої дії, а тому судом не приймаються.

Оскільки слідчий експеримент проводивсяналежним чином, у відповідності з нормами КПК України, його оформлення і проведення не викликають сумнівів в достовірності отриманих під час слідчого експерименту даних, судом не приймаються доводи обвинуваченої щодо необхідності проведення повторного слідчого експерименту з ОСОБА_11 .
Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що з нею не проводивсяслідчий експеримент, судом не приймається.

Так, метою слідчого експерименту є перевірка та уточненнявідомостей, які мають значеннядлявстановленняобставин кримінального правопорушення( ч.1 ст.240 КПК України). Під час досудового розслідуванняслідчий експеримент проводивсяз ОСОБА_11 , з обвинуваченою слідчий експеримент не проводився.

Будучи допитаною під час судового розгляду щодо механізму ДТП, обвинувачена ОСОБА_7 вказала, що впевнившись у відсутності автомобілів, вона продовжила рух через дане перехрестя, потім через трамвайні колії зі швидкістю 35 км/год. Але через пару секунд побачила автомобіль «RenaultKangoo», котрий рухався по пр.Богдана Хмельницького на великій швидкості. Зупинившись вже після трамвайних колій, сталося зіткнення транспортних засобів.

В присутності обвинуваченої двічі був допитаний експерт ОСОБА_16 , який підтримуючи свої висновки щодо безумовного порушення під час руху саме обвинуваченою ОСОБА_7 вимог п.16.11 та дорожнього знаку 2.1 ПДР України, що призвели до ДТП. Також в суді експерт ОСОБА_16 повідомив, що у водія « ОСОБА_28 » ОСОБА_11 не було реальної можливості запобігти даній ДТП, так як з моменту виникнення небезпеки відстань між даним автомобілем та автомобілем «GeelyEmgrand» під керуванням ОСОБА_7 була 33 м. При цьому, водій «RenaultKangoo» ОСОБА_11 міг би уникнути зіткнення у разі наявності відстані в 43 м між його авто та автомобілем «GeelyEmgrand».
Після допиту експерта, обвинувачена достовірно знаючи всі моменти необхідні для проведення автотехнічної експертизи у вигідній для себе формі, змінила свої покази й вказала, що її авто рухалось зі швидкістю 20 км/на годину, хоча під час допиту вказувала про швидкість близько 35 км/год. Також, вказала відстань з моменту виїзду на проїзну частину з АДРЕСА_2 до моменту зіткнення в 20 метрів, хоча під час допиту в суді жодного разу про це не повідомляла й достовірно знала, що під час проведення експертного дослідження тапоказами експерта ОСОБА_16 встановлена інша відстань - 19,4 метри.
Зміна показів обвинуваченою щодо механізму ДТП, виключає необхідність в проведенні слідчого експерименту задляперевірки та уточненнявідомостей, оскільки обвинуваченій ОСОБА_7 достеменно відомо, які дані щодо механізму ДТП необхідно повідомити задляуникненнякримінальної відповідальності, а тому доводи сторони захисту в цій частині судом не приймаються.

Також судом не приймаються доводи сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом висновку судово-автотехнічної експертизи №6/10.1/1129 від 08.12.2017 року.

Судом встановлено, що ґрунтування вказаного висновку експерта в дослідженні судово-автотехнічної експертизи №6/10.1/1129 від 08.12.2017 року зроблено на відомостях, які сприймались експертом безпосередньо на підставі наданих даних, методик. При цьому, висновок містить викладений докладний опис проведених досліджень, обґрунтованість відповідей на кожне поставлене питання, що дають підстави суду визнати всі фактичні дані отримані експертом у передбаченому процесуальному законом порядку достовірним, належним та допустимим доказом, який суд у сукупності з іншим доказами кладе в основу свого рішення по суті висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, відхиляючи, як надумані, доводи захисту з цього приводу щодо визнання недопустимим даного висновку експертизи.

Під час судового розгляду судом двічі був допитаний експерт ОСОБА_16 для роз"яснення проведенного дослідження, під час допиту експертом були надані обґрунтовані та чіткі відповіді на всі питання учасників судового провадження, й це тим самим спростовує твердження сторони захисту щодо некомпетентності експерта ОСОБА_16 .

Судом не приймається як доказ, наданий обвинуваченою висновок експерта №СЕ-19/104-21/29508 - ІТ від 21.09.2021, оскільки він отриманий в порушення ст.332 КПК України, без ухвали суду на проведення експертизи, а тому у відповідності до ст. ст. 85,86 КПК України є неналежним та недопустимим.
Крім того, слід звернути увагу, що даний висновок містить вихідні дані, які були повідомлені обвинуваченою у вигідній для неї формі.
Так, під час допиту експерт ОСОБА_16 повідомив, що у водія «RenaultKangoo» ОСОБА_11 не було реальної можливості запобігти даній ДТП, так як з моменту виникнення небезпеки відстань між даним автомобілем та автомобілем «GeelyEmgrand» під керуванням ОСОБА_7 була 33 м. Водій «RenaultKangoo» ОСОБА_11 міг би уникнути зіткнення у разі наявності відстані в 43 м між його авто та автомобілем «GeelyEmgrand».
При цьому, достовірно знаючи наведене, обвинувачена ОСОБА_7 надала експерту інші дані, вигідні для себе : про те, що її авто рухалось зі швидкістю 20 км/на годину, хоча під час допиту вказувала про швидкість близько 35 км/год. Також, вказала відстань з моменту виїзду на проїзну частину з пр. Б.Хмельницького до моменту зіткнення в 20 метрів, хоча під час допиту в суді жодного разу про це не повідомляла й достовірно знала, що під час проведення експертного дослідження №6/10.1/1129 від 08.12.2017 року й за показами експерта ОСОБА_16 ( що проводив судово- автотехнічну експертизу) зазначено, що з моменту виїзду на перехрестя до місця зіткнення автомобіль «Geely Emgrand» під керуванням ОСОБА_7 здолав 19,4 метри за 2 секунди.
Таким чином, наданий обвинуваченою ОСОБА_7 висновок автотехнічної експертизи містить зовсім інші вихідні дані, що були надані обвинуваченою у вигідному для неї стані.
В той же час висновок експертного дослідження №6/10.1/1129 від 08.12.2017 року не містить суперечностей, а тому доводи обвинуваченої щодо наявності суперечностей у висновках і необхідності по цій справі проводити повторне автотехнічне дослідження, судом не приймаються.

Щодо неналежного оформлення процесуального документу план схеми до протоколу огляду місця події від 10.06.2017 року, в якому не зазначені необхідні, на думку обвинуваченої виміри, місце ДТП з «прив`язкою» до об`єкту, дорожні знаки та розмітка, число смуг для руху, не ідентифіковані транспортні засоби, то дані обставини судом не приймаються та є безпідставними, оскільки дані обставини викладені в протоколі огляду місця події. Крім того, точність та правильність складання цих документів, їх оформлення засвідчена підписами всіх учасників даної слідчої дії, в тому числі ОСОБА_7 , жодних заперечень чи доповнень до протоколу та схеми з боку останньої не надходило.

Доводи обвинуваченої щодо довідки Дніпропетровського електротранспорту, яка на її думку вказує на інше, ніж в схемі ДТП, розташування автомобілей після ДТП, судом не приймається. Так, надана обвинуваченою ОСОБА_7 довідка №3681 від 04.12.2019 року вказує лише про затримку руху двох трамвайних потягів внаслідок ДТП 10.06.2017, а не про механізм цієї пригоди, або місцезнаходження цих автомобілів.

Аргументи сторони захисту, що малолітній ОСОБА_29 не був пристебнутий в автомобілі під керуванням ОСОБА_11 судом не приймається як підстава, що виключає кримінальну відповідальність. Так, допитаний під час судового розгляду експерт ОСОБА_16 вказав, що та обставина, що малолітній потерпілий ОСОБА_15 не був пристебнутий паском безпеки, ніяк не впливає на встановлені в експертизі порушення обвинуваченою Правил дорожнього руху, що призвели до настанням даної ДТП, оскільки саме внаслідок порушень обвинуваченою ОСОБА_7 п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху, трапилось дане ДТП.

Посилання сторони захисту про необхідність складання під час здійснення розлідування окремої постанови про визначення слідчого та прокурора, як підстава визнання всіх доказів по справі недопустимими, судом не приймається.

Так, частина 3 статті 110 КПК України передбачає, що постанова виноситься слідчим або прокурором лише у випадках, передбачених цим Кодексом, або коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
При цьому, діючим КПК України не визначено про необхідність обов"зкового винесення постанови про визначення слідчого для здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню та прокурора про процесуальне керівництво по цій справі.
Про необхідність винесення постанови зазначено в п.2 ч.1 ст. 39 КПК України, яка регламентує необхідність відсторонення слідчого від здійснення досудового розслідування .
За статтею 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідвання. Тобто, дана норма також не передбачає винесення саме постанови про призначення прокурора на процесуальне керівництво по справі.
Крім того, зміст ст.110 КПК України вказує, що процесуальне рішення прокурора, слідчого у вигляді постанови повинно містити в мотивувальній частині зміст обставин, які є підставами для прийнятого рішення, мотиви прийнятої постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. В той же час, при визначенні конкретного слідчого для проведення досудового розслідування та конкретного прокурора щодо процесуального керівництва - це невідкладні, першочергові заходи і обумовлені організацією розслідування справи та процесуального керівництва.

Також, під час судового розгляду сторона захисту заявила про недопустимість всіх доказів по даному кримінальному провадженню, внаслідок відсутності постанови про визначення прокурора та слідчого для процесуального керівництва та здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

В наданих до суду матеріалах кримінального провадженні відсутні такі постанови, але суд вважає, що їх відсутність не вказує про відсутність повноважень як у слідчого здійснювати досудове розслідування , так і прокурора щодо процесуального керівництва.

Так, після отриманого повідомлення про ДТП 10.06.2017 року, слідчий ОСОБА_17 провів огляд місця ДТП, опитав учасників, та вилучив транспортні засоби «GeelyEmgrand» та «Renault Kangoo».
Відповідно рапорту ( том 1 а.с.2), зареєстрованому у відповідному журналі, слідчий ОСОБА_17 повідомив начальника слідчого відділу про виявлене кримінальне правопорушення, було внесено інормацію в ЄРДР за №0001669 про події ДТП від 10.06.2017 року, в якому вказаний слідчий ОСОБА_17 та прокурори ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32

12.06.2017 року за №45/2-7751 ( том 1 а.с.21) слідчий ОСОБА_17 направив на адресу керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 дані матеріали кримінального провадження за ознаками складу кримінального правопорушення для призначення процесуального керівника та надання вказівок, на якому міститься запис з підписом - ОСОБА_33 отримав 12.06.2017 року. Саме цим прокурором ОСОБА_34 були надані вказівки слідчому ОСОБА_17 ( том 1а.с.22)

Також, по даному кримінальному провадженню, окрім допитів учасників ДТП, визнання потерпілим, цивільними позивачами, було проведено слідчий експеримент, судово-автотехнічна експертизи, товарознавча експертиза, накладені арешти на автомобілі за клопотаннями слідчого погодженими з прокурором , проведено ряд судово-медичних експертиз, в тому числі комісійна, слідчим ОСОБА_17 розглянуті клопотання учасників кримінального провадження, в тому числі зави ОСОБА_7 ( том а.с.113), відбулось вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 та її допит , залучення до провадження її захисника - адвоката ОСОБА_35 , здійснено повідомлення про завершення досудового розслідування, ознайомлення з матеріалами справи та складання та вручення обвинувального акту з реєстром, складено ряд процесуальних документів.

Тобто, вищезазначені процесуальні дії слідчого та прокурора вказують на те, що здійснення досудового розслідування слідчим та процесуального керівництва прокурором, проводились за відповідними рішеннями їх керівників.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 та її захисники, як під час досудового розслідування, й потім під час судового розгляду, аж до 01.12.2021 року, будь-яких заяв про відсутність повноважень у прокурора та слідчого під час досудового розслідування, не заявляли. При цьому, під час розслідування обвинувачена із своїм захисником погоджувалась зі всіма діями сторони обвинувачення, зауважень щодо повноважень слідчого та прокурора сторона захисту не мала і не заявляла.

В своїх заявах та клопотаннях, окрім єдиного аргументу про відсутність повноважень у прокурора та слідчого - це відсутність відповідних постанов, сторона захисту не наводить, а вищеописаний аналіз процесуальних дій слідчого та прокурора спростовує даний аргумент захисту, судом не приймаються доводи сторони захисту про те, що досудове розслідування у справі та процесуальне керівництво здійснювалося неуповноваженим слідчим та прокурором, а, відповідно, й щодо недопустимості всіх доказів, отриманих під час досудового розслідування.
З урахуванням наведеного, судом також не приймаються доводи сторони захисту і заяви обвинуваченої про те, що постанови слідчого про визнання автомобілів речовими доказами, повідомлення про підозру, складання та вручення обвинувального акту, було складено слідчим та погоджено з прокурором без їх належних повноважень, оскільки спростовуються вищенаведеним.
Також суд вважає, що відсутність рішення про визначення слідчого та прокурора у формі окремого процесуального рішення, ніяким чином не вплинуло на доведеність провини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину за ч.2 ст.286 КК України та порушення нею вимог Правил дорожнього руху під час ДТП 10.06.2017 року, оформлення постанов про визнання автомобілів речовими доказами.

Доводи обвинуваченої про те, фото дитини, що були надані законним представником потерпілого є неналежним доказом, судом не приймається, оскільки саме для з"ясування питання невиправності, була призначена додаткова комісійна судово-медична експертиза № 188-Д від 14.11.2019 року, яка чітко виклала в своїх висновках , що рубець в лобній частині справа малолітнього ОСОБА_24 є невиправний, для його видалення необхідне хірургічне втручання після досягнення повноліття. Крім того, матеріали справи містять ряд фото малолітньої дитини ( том 1 а.с.153-156 ), про наявність яких обвинуваченій було достеменно відомо, оскільки вона була повністю ознайомлена з матеріалами кримінального провадження 24.01.2018 року в присутності свого захисника адвоката Боброва ( том 1 а.с. 219)

Доводи обвинуваченої щодо неконкретності обвинувального акту судом не приймаються, оскільки це є лише її суб"єктивне тлумачення висунутого обвинувачення. Крім того, питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України судом було вирішено під час підготовчого розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд визнає обвинувачену ОСОБА_7 винною у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а її дії, що виразилися в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_15 тяжке тілесне ушкодження, вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченій покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд враховує, що скоєне нею кримінальне правопорушення є тяжким, обставини його скоєння, а також особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштована, на даний час перебуває у декретній відпустці, має на утриманні неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стан здоров`я обвинуваченої.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведені обставини, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відношення ОСОБА_7 до скоєного, враховуючи її особу, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, суд вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами.

Під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_7 заявила клопотання про застосування до неї амністії, звільнивши її від відбування призначеного покарання, оскільки вона має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не позбавлена батьківських прав, а тому є всі підстави для застосування до неї п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році», про що надала письмову заяву.

Також, обвинувачена зазначила, що їй зрозумілі наслідки застосування до неї амністії.

Захисник підтримав клопотання та просив суд застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Інші учасники судового розгляду не заперечували проти застосування відносно обвинуваченої Закону України «Про амністію у 2016 році» та просили задовольнити заявлені цивільний позов в повному обсязі.

Вислухав думку учасників процесу, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, з наступних підстав.

Як встановлено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно ч.2 ст.86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до вимог п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавлення волі, особи, що визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, та не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

У відповідності ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинила необережне кримінальне правопорушення, яке не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України. Дане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» (07.09.2017 року), ОСОБА_7 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої не позбавлена батьківських прав ( том 2 а.с.65).

При цьому, відповідно до ст. 10 Закону України "Про амністію в 2016 році", застосування амністії не допускається лише, якщо обвинувачений заперечує проти цього. Надання згоди з боку потерпілих на його застосування, даний Закон не передбачає.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 амністії, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачена є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році», те, що на день набрання чинності цим Законом вона має на утриманні неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а вчинене нею кримінальне правопорушення є необережним, та не відноситься до особливого тяжкого злочину у відповідності до ст.12 КК України, враховуючи, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченої, зокрема, передбачає звільнення її від відбування призначеного покарання, суд вважає необхідним задовольнити клопотання, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Розглядаючи заявлені у справі цивільні позови цивільних позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_15 , в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, цивільні позивачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок даного ДТП, просять стягнути з обвинуваченої кошти за витрати на лікарські засоби, пошкоджений одяг та знищенні мобільні телефони.

Однак, оскільки цивільними позивачами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не надано жодних належних доказів на підтвердження вартості придбаних ліків, пошкодженого одягу, наявності та вартості знищених мобільних телефонів, суд позовні вимоги цивільних позивачів в цій частині залишає без задоволення.

Також, з урахуванням відсутності доказів на підтвердження зазначених в позові ОСОБА_5 витрат на лікування, операції, витрат на харчування у лікарні та бензин, суд залишає без задоволення його позов в частині стягнення з обвинуваченої заявленої матеріальної шкоди в розмірі 16 300 грн.

Щодо позову цивільного позивача ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди в розмірі 57 697 грн. 52 коп., суд приходить до висновку про задоволення даних вимог, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна протиправними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла.

Так, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини ОСОБА_7 , було пошкоджень автомобіль марки «RenaultKangoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_11 .

Відповідно до проведеної судово-товарознавчої експертизи ( том 1 а.с.41-56, 57-78), вартість відновлювального ремонту автомобіля «RenaultKangoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 157697 грн. 52 коп.

В своєму позові ОСОБА_11 вказує на наявність страхового випадку, що зобов`язує страхову компанію ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснити виплату суми страхового відшкодування шкоди в межах ліміту страхової відповідальності в сумі 100 000 грн., а суму шкоди, що не охоплюється лімітом страхової відповідальності, в розмірі 57 697 грн. 52 коп., а тому уточнив свою позовну заяву й просив під час судового розгляду кримінального провадження стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 57 697 грн. 52 коп.

Доводи сторони захисту про те, що відповідальність ОСОБА_7 була застрахована, а відповідно всі витрати матеріального характеру, а також моральна шкода повинні бути відшкодовані страховою компанією, про що висловила свою позицію Велика Палата Верховного Суду в рішенні №755/18006/25-ц , судом не приймається.

Так, дана постанова Верховного Суду Україні стосується відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Однак, згідно наданих матеріалів кримінального провадження, цивільних позовів, даний страховий поліс відсутній й цивільними позивачами не надавався. Крім того, під час судового розгляду цивільний позивач ОСОБА_11 уточнив свої позовні вимоги і наразі просить стягнути з ОСОБА_7 57 697 гривень 52 копійки.

Тобто, викладена правова позиція в постанові Верховного Суду України не стосується подібних правовідносин щодо цивільного позову ОСОБА_11 , що є предметом розгляду.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_11 в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 - 57 697 грн. 52 коп. на користь цивільного позивача ОСОБА_11 .

Розглядаючи позови цивільних позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди, суд вважає за необхідне задовольнити їх повністю, а ОСОБА_11 -частково, а позов законного представника цивільного позивача ОСОБА_5 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_15 щодо моральної шкоди - задовольнити повністю, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як вбачається з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно до чинного законодавства, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь представника потерпілого ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_15 , судом враховано, що малолітній потерпілий ОСОБА_36 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, при цьому експертами встановлено, що ушкодження - рубець лобної області праворуч є невиправним та для його видалення необхідне лише хірургічне втручання (пластична операція).

З урахуванням ступеню тяжкості завданих тілесних ушкоджень, характеру та обсягу страждань, яких зазнав малолітній потерпілий, тривалістю відновлювального періоду, стану його здоров`я, тяжкості вимушених змін у його житті та житті його представника, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь представника потерпілого ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_15 - 100 000 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи позови цивільних позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 завданої моральної шкоди, суд, враховуючи вимоги ст.ст.23,1167 ЦК України, ступень вини обвинуваченої, характер та глибину страждань цивільних позивачів, вимушені зміни в їх житті, характер та тяжкість отриманих ними тілесних ушкоджень й приходить до висновку про задоволення їх вимог повністю, а ОСОБА_11 - частково та стягнення з обвинуваченої ОСОБА_37 на їх користь по 10 000 грн. кожному, що за своїм розміром є справедливою та співрозмірною компенсацією перенесених душевних та моральних страждань цивільних позивачів.

Вирішуючи питання про відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експерта при проведені експертизи №6/10.1/1129 від 08.12.2017 року по кримінальній справі, суд, враховуючи ступень вини та майновий стан обвинуваченої ОСОБА_7 , вважає необхідним покласти їх на обвинувачену в повному обсязі.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-376 КПК України, п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_38 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_39 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільнити ОСОБА_38 від відбування призначеного основного та додаткового покарання за даним вироком.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обраний ОСОБА_39 скасувати.

Речовий доказ автомобіль марки «RenaultKangoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_11 , скасував арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.06.2017 року.

Позов цивільного позивача ОСОБА_8 задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_7 на його користь 10 000 грн. моральної шкоди, в стягненні заявленої матеріальної шкоди відмовити.

Позов цивільного позивача ОСОБА_9 задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_7 на її користь 10 000 грн. моральної шкоди, в стягненні заявленої матеріальної шкоди відмовити.

Позов цивільного позивача ОСОБА_10 задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_7 на її користь 10 000 грн. моральної шкоди, в стягненні заявленої матеріальної шкоди відмовити.

Позов цивільного позивача ОСОБА_11 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_7 на його користь 57 697 грн. 52 коп. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.

Позов законного представника потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_24 - задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_7 на його користь 100 000 грн. моральної шкоди, в стягненні заявленої матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави документально підтверджені витрати НДЕКЦ МВС України в Дніпропетровській області при проведенні експертизи №6/10.1/1129 від 08.12.2017 року у сумі 3 092 гривень 50 копійок, перерахувавши вказану суму на розрахунковий рахунок 0004, МФО 805012, , отримувач УДКСУ у Шевченківському районі м.Дніпро Дніпропетровської області, призначення платежу на експертизу №6/10.1/1129 від 08.12.2017 року (том 1 а.с.141).

На вирок суду може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Бабушкінського районного суда

м.Дніпропетровська ОСОБА_1