КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/5273/22 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2314/2022
Категорія: ст. 303 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Державного бюро розслідувань (далі ДБР), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Таке рішення слідчий суддя, проаналізувавши положення ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, мотивував тим, що заява ОСОБА_6 не містить конкретних обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України. У цій заяві адвокат ОСОБА_6 висловлює незгоду з процесуальними діями та рішеннями судді Голосіївського районного суду м. Києва під час здійснення розгляду клопотання слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції України про встановлення стороні захисту строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000037 від 22 січня 2021 року. При цьому вирішення вказаних питань шляхом внесення відомостей до ЄРДР та початку окремого кримінального провадження вочевидь суперечить загальним засадам та завданням кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , вважаючи судове рішення незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати, зобов`язати уповноважену особу ДБР в порядку ст. 214 КПК України внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КПК України, на підставі заяви адвоката ОСОБА_6 , поданої в інтересах ОСОБА_7 .

ОСОБА_6 та прокурор, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибули, клопотання про відкладення розгляду не подали, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду. При цьому до початку апеляційного розгляду заявник не скористалась своїм правом та не подала доповнення до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як убачається з матеріалів судового провадження, 31 січня 2022 року адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000037 від 22 січня 2021 року ОСОБА_7 , скориставшись поштовим зв`язком, подала до ДБР заяву про кримінальне правопорушення, в якій просила внести до ЄРДР відомості за фактом можливого вчинення суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України, та невідкладно розпочати досудове розслідування.

Не отримавши інформації щодо внесення відомостей до ЄРДР, 10 лютого 2022 року ОСОБА_6 подала скаргу слідчому судді Шевченківського районного суду м. Києва, в якій просила зобов`язати уповноважену особу ДБР не пізніше 24 годин з моменту отримання копії ухвали слідчого судді, прийнятої за результатами розгляду скарги, в порядку ст. 214 КПК України внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України, на підставі заяви адвоката ОСОБА_6 , поданої в інтересах ОСОБА_7 , від 31 січня 2022 року.

За результатами судового розгляду цієї скарги, слідчий суддя відмовив у її задоволенні і з таким рішенням погоджується колегія суддів.

Так, положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до ЄРДР.

Пунктом 4 ч. 5 ст. 214 КПК України передбачено, що до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

На підставі п. 2 Розділу ІІ Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України, який, зокрема у рішенні по справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 31 січня 2022 року адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначала про можливе вчинення суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України.

Однак, як вірно зазначив в ухвалі слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва, така заява не містить конкретних обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України, її зміст фактично зводиться до незгоди з процесуальними діями та рішеннями судді Голосіївського районного суду м. Києва під час здійснення розгляду клопотання слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції України про встановлення стороні захисту строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000037 від 22 січня 2021 року, що в свою чергу, на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень ст. 214 КПК України.
Разом із цим, колегія суддів зауважує, що будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву не набуває статусу цього документа і її подання до ДБР не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_9 , отже оскаржувана ухвала від 26 травня 2022 року винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4