Справа №295/241/22
УХВАЛА
Іменем України

14.02.2022 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участі представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі скаргу адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_7 про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2022 року до слідчого судді надійшла указана скарга ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє захисник ОСОБА_4 . У скарзі йдеться про те, що 20.11.2020 року органом досудового розслідування було порушене кримінальне провадження за ч. 1 ст. 367 КК України, по факту неправомірних дій адміністрації Державної установи «Бердичівська виправна колонія (№70)» відносно засудженого ОСОБА_3 . Предметом даного розслідування є невиконання та неналежне виконання службовими особами своїх службових обов`язків. За словами ОСОБА_3 , внаслідок службової недбалості адміністрація установи систематично грубо порушує його права: не виконує ухвали суду, які були підставою для доставки ОСОБА_3 на судові засідання, що неодноразово приводило до порушення права останнього на доступ до правосуддя; утримує ОСОБА_3 одного в камері одиночного тримання протягом тривалого часу (близько чотирьох років); усуває його фактично майже протягом всього часу перебування в колонії від можливості участі в групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру. У результаті службової недбалості адміністрацією установи завдано і постійно завдається ОСОБА_3 шкода його охоронюваним законом правам та інтересам, а також постійно пригнічується фізичний та психоемоційний стан засудженого. За змістом скарги, 03.12.2021 року ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, із заявою про залучення у якості потерпілого в кримінальному провадженні №0001272 та постановою слідчого ОСОБА_7 від 09.12.2021 року скаржнику відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні. Копію постанови ОСОБА_3 отримав 30.12.2021 року під підпис від адміністрації ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)». Скаржник вважає постанову слідчого невмотивованою, безпідставною, передчасною та складеною всупереч п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України. Гр. ОСОБА_3 зауважує, що злочин за ч. 1 ст. 367 КК України передбачає обов`язкове настання небезпечних наслідків у вигляді завдання істотної шкоди, а відмовивши у задоволенні його клопотання слідчий не послався на очевидні та достатні підстави вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

З огляду на викладене у скарзі ОСОБА_3 просить поновити строк на оскарження постанови слідчого ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому (з дислокацією у місті Житомирі), ОСОБА_7 від 09.12.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001272 від 21.11.2020 року, а також скасувати зазначену постанову та зобов`язати уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні повторно у відповідності до вимог КПК України розглянути заяву ОСОБА_3 від 03.12.2021 року про залучення до кримінального провадження як потерпілого.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала вимоги скарги з підстав у ній викладених, просила їх задовольнити. Додала, що адміністрацією ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)» постійно порушуються права її підзахисного, внаслідок чого йому завдається моральна шкода. У свою чергу внаслідок оскарження незаконних рішень, дій та бездіяльності адміністрації установи виконання покарань ОСОБА_3 поніс ще й матеріальні збитки. Зі слів адвоката, не залучення її підзахисного до провадження в якості потерпілого позбавляє на даний час сторону захисту надавати докази на захист прав ОСОБА_3 . Захисник ще раз звернула увагу на незаконне утримування її довірителя у одиночній камері протягом фактично трьох років, що підтверджено судовими рішення, на підставі яких скасовано 3 постанови про продовження строку тримання в одиночній камері.

Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_5 та прокурор Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили проти задоволення скарги з підстав відсутності у матеріалах кримінального провадження доказів заподіяння шкоди ОСОБА_3 .

Слідчий суддя, заслухавши пояснення захисника, слідчого, прокурора, оглянувши матеріали кримінального провадження, вивчивши й дослідивши зміст скарги та доданих до неї матеріалів, оцінивши докази окремо та у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скарги з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та за якими надано право на оскарження. Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Слідчим суддею встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0001272 за фактом службової недбалості з боку адміністрації ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)», що проявилась у неналежних умовах тримання засудженого ОСОБА_3 .

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до директора ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, із заявою про залучення в якості потерпілого у кримінальному провадженні від 03.12.2021 року.

Постановою від 09.12.2021 року слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_7 відмовив ОСОБА_3 у визнанні потерпілим у кримінальному проваджені. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для прийняття такого рішення стало твердження про те, що окрім заяви про визнання потерпілим заявник ОСОБА_3 не надав достатніх доказів щодо завданої їм кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди. Також, зі слів слідчого, на час складання постанови у матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні відомості щодо заподіяння ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди внаслідок можливих незаконних дій адміністрації ДУ «Бердичівська ВК (№70)», що проявились у неналежних умовах тримання засудженого ОСОБА_3 .

Згідно з положенням ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частини, при цьому мотивувальна її частина повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Про необхідність винесення виключно вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим йдеться мова і у статті 55 КПК України.

На переконання слідчого судді, висновок слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному проваджені №0001272 не є у достатній мірі вмотивованим. Зокрема, в обґрунтування прийнятого рішення слідчий у своїй постанові фактично послався лише на відсутність об`єктивних відомості щодо заподіяння ОСОБА_3 шкоди внаслідок можливих незаконних дій адміністрації ДУ «Бердичівська ВК (№70)». Разом з цим, слідчим суддею звернуто увагу на те, що у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення від 02.10.2020 року, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, захисник ОСОБА_4 безпосередньо послалась на зловживання службовим становищем адміністрацією ДУ «Бердичівська ВК (№70)», яке полягало у безпідставному утримуванні ОСОБА_3 в камері одиночного тримання понад три роки, усуненні її підзахисного від участі в групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру. Також у зазначеній заяві є посилання на судове рішення у справі №240/12169/19, яке набрало законної сили та котрим була встановлена протиправність дій ДУ «Бердичівська ВК (№70)».

Крім цього, у матеріалах провадження міститься рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08.04.2021 у справі №240/12563/19, що також набрало законної сили і яким визнано протиправними постанови ДУ "Бердичівська виправна колонія (№70)" від 07.10.2019 та від 03.01.2020 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 в одиночну камеру.

Слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не була надана належна оцінка цим обставинам, що свідчить також про передчасність прийнятого рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному проваджені №0001272. Отже вимоги скарги про скасування оскаржуваної постанови слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_7 від 09.12.2021 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому згідно із положенням ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, за змістом статті 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Таким чином сама по собі наявність у матеріалах кримінального провадження клопотання про залучення особи в якості потерпілого за кримінальним процесуальним законом надає такій особі статус потерпілого та наділяє останнього відповідними правами і обов`язками. У свою чергу законодавець не вимагає від слідчого, прокурора або дізнавача вчинення будь-яких інших дій для підтвердження набуття такого процесуального статусу у кримінальному провадженні, як-то наприклад, винесення відповідної постанови тощо.

Зазначена позиція повністю відповідає роз`ясненням, наданим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» №9-49/0/4-17 від 12.01.2017. Так, у даному Листі суд касаційної інстанції зазначив, що «по-різному вирішуються питання формулювання положень резолютивної частини ухвали слідчого судді в разі скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим. В одних випадках слідчі судді постановляють рішення зобов`язати слідчого визнати скаржника потерпілим, а в інших - обмежуються рішенням про скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим. Перший з наведених підходів не враховує положень кримінального процесуального законодавства, яке не передбачає прийняття процесуального рішення про визнання потерпілим. Саме тому за умови скасування відповідних постанов слідчим суддям доцільно в резолютивній частині формулювати рішення лише про таке скасування».

З огляду на викладене, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення вимог скарги в частині зобов`язання уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні №0001272 від 21.11.2020 року повторно у відповідності до вимог КПК України розглянути заяву ОСОБА_3 від 03.12.2021 року про залучення до кримінального провадження як потерпілого.

Також слідчий суддя вважає за можливе відмовити в задоволенні вимог скарги щодо поновлення строку на оскарження постанови слідчого ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому (з дислокацією у місті Житомирі), ОСОБА_7 від 09.12.2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні зважаючи на відсутність доказів пропуску такого строку.

Частиною першою статті 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Скаржник ОСОБА_3 зазначає, що копію оскаржуваної постанови слідчого від 09.12.2021 року він отримав 30.12.2021 року. Безпосередньо скарга про скасування рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим була подана з дотриманням вимог ст. 115 КПК України та надійшла на адресу слідчого судді 10.01.2022 року. Доказів протилежного сторона обвинувачення не надала і вони відсутні у матеріалах скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 55, 110, 115, 117, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_7 від 09.12.2021 про відмову у визнанні потерпілим.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1