Справа №577/4645/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/282/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
Іменем України

21 лютого 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/4645/19-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.03.2021, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Сумської області м. Конотоп та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити вирок суду в частині призначення покарання, застосувавши положення ст. 69 КК, оскільки має рідних похилого віку, неповнолітніх братів та малолітню доньку.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_12 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_9 без задоволення, оскільки при призначенні покарання судом належним чином враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_9 , який раніше судимий, на шлях виправлення не став і вчинив нові кримінальні правопорушення, характеризується посередньо. Крім того, враховано обставини, які обтяжують покарання рецидив злочинів та які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.03.2021 ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК, і йому призначене покарання: за ч. 3 ст. 185 КК у виді трьох років одного місяця позбавлення волі; за ч. 2 ст. 125 КК у виді чотирьох місяців арешту. Відповідно ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначене остаточне покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі. Стягнуто на користь Конотопського механічного заводу Харківського державного авіаційного виробничого підприємства 1340 грн матеріальної шкоди.

Згідно вироку, ОСОБА_9 та засуджений ОСОБА_13 14.11.2018 близько 05:00 за попередньою змовою пошкодили замикаючі пристрої будиночків для відпочинку АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 та приміщення ігрового павільйону на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_7 , проникли до вказаних приміщень, звідки таємно викрали двадцять одну панцирну сітку з односпального ліжка розміром 180х80 см та металеву шафу розміром 1х0,7х0,7 м, прикріплену до столу розміром 1х1х0,8 м. вагою 100 кг, які належать Конотопському механічному заводу Харківського державного авіаційного виробничого підприємства, завдавши таким чином майнової шкоди на загальну суму 3840 грн. ОСОБА_9 24.09.2020 близько 11:00, перебуваючи за місцем мешкання АДРЕСА_1 , під час спілкування з ОСОБА_14 в ході словесної суперечки, яка переросла у сварку узяв із підлоги дерев`яний стілець та наніс один удар стільцем у праву брову ОСОБА_14 , чим спричинив потерпілому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили пом`якшити призначене покарання, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про застосування положень ст. 69 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, у ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні справедливості і співмірності призначеного покарання колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Таким чином, при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав рецидив кримінальних правопорушень, а також висновок органу пробації, що викладений у досудовій доповіді про високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення і що виконання покарання можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду за ОСОБА_9 , й дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції як ч. 3 ст. 185, так і ч. 2 ст. 125 КК, яке є мінімальним і на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. При цьому визначене судом покарання не потягло за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_9 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, а будь-яких законних підстав для призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, але які істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.03.2021 відносно ОСОБА_15 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4