ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 746/407/20
провадження № 51-1931км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114

від 22 липня 2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

і жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Чернігівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 05 січня

2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання

з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.
Вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у хуліганстві, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї.
Так, ОСОБА_6 22 липня 2020 року близько 10:30 на польовій дорозі поруч із полем № 95005, що перебуває в оренді TOB «Обрій» та розташоване неподалік

с. Побочіївка Срібнянського району Чернігівської області, на якому працівники зазначеного сільгосппідприємства збирали врожай, на зауваження водія товариства ОСОБА_8 про некоректне керування автомобілем, діючи

з хуліганських мотивів, з особливою зухвалістю, двічі вистрілив у бік водія

з травматичного пістолета невстановлених марки і моделі, спорядженого гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії калібру 9 мм P.A. або 9 мм R, у результаті чого потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а ОСОБА_6 з місця злочину втік.
Чернігівський апеляційний суд 31 березня 2021 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив йому за ч. 4 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі

на строк 3 роки. У решті вирок щодо ОСОБА_6 залишив без змін.
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду постановою від 10 серпня 2021 року касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та захисника ОСОБА_7 задовольнив, вирок Чернігівського апеляційного суду від 31 березня 2021 року

щодо ОСОБА_6 скасував і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Підставою для скасування вироку стало те, що вказане рішення апеляційного суду було ухвалено незаконним складом суду.
У результаті нового розгляду кримінального провадження Чернігівський апеляційний суд 14 грудня 2021 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив йому за ч. 4 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У решті вирок щодо ОСОБА_6 залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник указує на те, що поза увагою апеляційного суду залишились дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працює, характеризується виключно позитивно, має на утриманні малолітню дитину та осіб похилого віку, є єдиним годувальником у сім`ї, щиро розкаявся у вчиненому, завдану шкоду відшкодував потерпілому

в повному обсязі, а також думка потерпілого, який не мав до ОСОБА_6 жодних претензій і не наполягав на призначенні засудженому покарання, пов`язаного

з ізоляцією від суспільства. Крім того, захисник указує на те, що апеляційний суд,

порушуючи вимоги кримінального процесуального закону, не виконав вказівок колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, зазначених

у постанові від 10 серпня 2021 року, зокрема щодо звільнення ОСОБА_6

від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурор, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, просить залишити вирок суду апеляційної інстанції

без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, відповідно до вимог

ст. 433 КПК України колегія суддів касаційного суду не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржуються.
Доводи захисника, наведені ним у касаційній скарзі, про порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону внаслідок невиконання вказівок, зазначених у постанові Верховного Суду, та безпідставність скасування вироку місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання

на підставі ст. 75 КК України колегія суддів уважає необґрунтованими.
Згідно з вимогами ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Відповідно до статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Положеннями ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі

на строк 3 роки, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, а також узяв до уваги думку потерпілого з приводу призначення покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин та обставини,

що пом`якшують покарання, добровільне відшкодування завданої шкоди, щире каяття. З огляду на наведене суд дійшов висновку про необхідність призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 296 КК України. Крім того, суд звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Суд апеляційної інстанції, оцінивши правильність та справедливість призначеного ОСОБА_6 покарання, а також обґрунтованість рішення про застосування ст. 75 КК України, взяв до уваги обставини, враховані районним судом, та дійшов слушного висновку про необхідність скасування ухваленого вироку в частині звільнення

засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд на виконання вказівок суду касаційної інстанції, зазначених у постанові касаційного суду від 10 серпня 2021 року, врахував доводи, викладені

в касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 , щодо необґрунтованості скасування вироку суду першої інстанції в частині звільнення засудженого від відбування покарання

з випробуванням, належним чином дослідив і оцінив усі обставини, що мають істотне значення під час призначення покарання, а також усебічно дослідив дані

про особу винного.
Так, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, оскільки під час призначення ОСОБА_6 покарання не було в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу винного. Зокрема,

як вказав суд, без належної уваги залишились конкретні обставини кримінального провадження, зокрема, поведінка ОСОБА_6 після скоєння злочину, а саме те,

що останній залишив місце події, не намагався надати медичну допомогу потерпілому, приховав знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, як вбачається з вироку місцевого суду, суд взагалі не мотивував та

не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення

ОСОБА_6 без відбування покарання, на що слушно вказав суд апеляційної інстанції.
Колегія суддів касаційного суду, як і апеляційний суд, вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, його суспільної небезпеки та усіх даних про особу винного виправлення ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства.
Підстав вважати, що апеляційний суд під час нового розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку всупереч вимогам ч. 2 ст. 439 КПК України не виконав вказівок Верховного Суду, викладених у його постанові від 10 серпня 2021 року, колегія суддів касаційного суду не вбачає.
Доводи захисника в касаційній скарзі щодо необхідності зміни оскарженого вироку апеляційного суду не спростовують правильності визначеної судом форми відбування покарання та були враховані під час постановлення вказаного судового рішення.
Вирок апеляційного суду є достатньо вмотивованим та обґрунтованим.
Враховуючи те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону,

які були би безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів не встановила, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Чернігівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7

без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3