ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/29/22 Номер провадження 11-кп/814/1666/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі
з участю:
прокурора ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0000002, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2022 за апеляційною скаргою прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчука Полтавської області, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, має на утриманні 2 малолітніх дітей, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:
- 28.09.2021 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 60 годин громадських робіт,,
ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.389 КК України на 1 рік позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

За вироком суду, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи протиправний умисел, направлений на ухилення від відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі, а саме від відбування громадських робіт, будучи засудженою до даного виду покарання вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28.09.2021 року за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України не з`явилась для відбуття покарання у виді громадських робіт відповідно до складеного графіку: 02.12.2021 року, 03.12.2021 року, 06.12.2021 року, 07.12.2021 року, 08.12.2021 року, 09.12.2021 року, 10.12.2021 року, 13.12.2021 року, без поважних на те причин, чим допустила грубе порушення порядку та умов відбування покарання. Тим самим ОСОБА_7 допустила невихід на роботу два або більше разів протягом місяця.
В апеляційній скарзі перший заступник керівника Полтавської обласної прокуратури Плескач О просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосування покарання у виді обмеження волі та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді штрафу розміром 850 грн.
На обґрунтування таких вимог посилається, що ОСОБА_8 на момент постановлення вироку мала неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України до останнього не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі.
Інші учасники до суду апеляційної інстанції не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, що не перешкоджає апеляційному перегляду оскаржуваного вироку, оскільки в даному випадку неявка обвинуваченої не є обов`язковою, так як вимоги апеляційної скарги прокурора не погіршують становища ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 не у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінального процесуального законодавства, внаслідок чого вирок підлягає зміні з огляду на таке.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За змістом положень п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення засудженої від відбування покарання у виді громадських робіт - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України, та учасниками судового провадження не оскаржуються.
Разом з цим, прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню неправильне призначення покарання у виді обмеження волі та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання зі застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб.

Вказані доводи прокурора колегія суддів вважає частково обґрунтованими.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховнго Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального правопорушення» від 24.10.2003 зазначено, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, матеріальний стан, тощо.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_7 встановлено, що вона на момент постановлення вироку мала двох малолітніх дітей 2009 та 2010 р.н.

Згідно з ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку.

Отже, у даному випадку суд порушив вимоги закону, застосувавши до ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі.

Разом з цим, апеляційні вимоги прокурора щодо ухвалення нового вироку є безпідставними. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.12.2021 у справі №617/775/20, заміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого, а тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні без ухвалення нового вироку.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України керівних роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує тяжкість кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК є кримінальним проступком, особу обвинуваченої, яка щиро розкаялася у вчиненому, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується задовільно, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2009 та 2010 р.н., обставину, що пом`якшує покарання колегія суддів враховує щире каяття, оскільки вона була врахована судом першої інстанції і правильність цього у апеляційній скарзі не оспорюється, має та доходить висновку про призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу у розмірі, який зазначений прокурором у апеляційній скарзі . Зважаючи на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення покарання обвинуваченій.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Полтавськоїобласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.389 КК України, із застосування статті 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3