Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/449/22
В И Р О К
Іменем України

11 липня 2022 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні з повною технічною фіксацією в залі суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000091 від 12.05.2022 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працююого, утриманців не має, особою з інвалідністю не являється, участі в АТО та ООС не брав, на військовому обліку не перебуваючого, раніше судимого:
14.10.2004 Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки;
19.04.2006 Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано 1 (один) рік 1 (один) місяць до вироку від 14.10.2004, остаточно засуджений до 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, 19.02.2009 звільнений умовно-достроково з невідбутим покаранням 1 (один) рік 4 (чотири) місяці;
06.04.2012 Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ст. ст. 70, 76 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки;
28.11.2013 Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 263, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно засуджений до позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць, 22.07.2016 звільнений по відбуттю терміну покарання;
06.06.2019 Лубенським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 850,00 грн. який сплачено;
11.11.2019 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до до позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на підставі підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.309 КК України,-

в с т а н о в и в:
03.05.2022 близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_4 зайшовши до будинку ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , помітив на стільці в коридорі будинку паспорт громадянина України та вирішив його викрасти.
Після чого, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення документу, а саме паспорту, перебуваючи в будинку за вище вказаною адресою з стільця таємно, незаконно заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 12.09.2009 року Дніпровським РУ ГУ МВД України в м. Києві на ім`я ОСОБА_5 , яким в подальшому розпорядитися на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, а саме: незаконне заволодіння паспортом.
Окрім цього, у невстановленому на досудовому розслідуванні місці, невстановленим способом та у невстановлений час ОСОБА_4 незаконно придбав нижчеперелічені наркотичні засоби.
12.05.2022 в ході проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 на території колишнього цегельного заводу, ОСОБА_4 добровільно видав полімерний пакет з речовиною рослинного походження коричнево-зеленого кольору з насінням у висушеному та подрібненому стані, яка відповідно до висновку експерта № СЕ-19/117-22/5833-НЗПРАП від 23.05.2022 є канабісом загальною масою 20,664 г., яку ОСОБА_4 , незаконно зберігав для власного вживання без мети збуту.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.309 та ч.3 ст357 КК України і викладених в обвинувальному акті від 27.05.2022 року, не заперечував щодо обставин їх вчинення, а саме місця, дати, часу та способу, щиро розкаявся, проте відмовився від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України.
Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_5 в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду кримінального провадження повідомлявся належним чином, надав заяву в якій просить розгляд даного кримінального провадження проводити без його участі, його неявка не перешкоджає розгляду по суті.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.1 ст.309, ч.3. ст.357 КК України і обставини якого викладені в обвинувальному акті від 27.05.2022 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.
При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.
Так, за епізодом від 12.05.2022 року дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як дії, які виразилися у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, без мети збуту.
Таку кваліфікацію дій обвинуваченого, суд вважає правильною.
Так, канабіс відносяться до переліку наркотичних засобів, обіг яких заборонений. Його придбання, виготовлення та зберігання чинним законом суворо заборонено. Це означає, що дії ОСОБА_4 мають ознаку незаконності. Обвинуваченому це було відомо, він усвідомлював суспільно небезпечний характер власних дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки, але бажав їх настання з метою подальшого особистого вживання наркотичного засобу. Це підтверджує наявність в його діях виключно прямого умислу, а також те, що він не мав на меті збут наркотичних засобів. Вчинене ним кримінальне правопорушення є закінченим. ОСОБА_4 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення злочину у сфері наркотичних засобів. Відповідно до Списку № 1 Особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено в Таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Кабінетом Міністрів України від 16.05.2000 року № 770 канабіс - є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.
Суд дійшов до переконання, що обвинувачений повинен бути засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України, за незаконне придбання, виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс, без мети збуту.
Так за епізодом від 03.05.2022 року дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 357 КК України, як дії, які виразилися незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.
Таку кваліфікацію дій обвинуваченого, суд вважає правильною, оскільки дійсно ОСОБА_4 незаконно заволодів паспортом гр.України ОСОБА_5 шляхом його викрадення.
З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Так, відповідно до ст.12 КК України вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.309 та ч.3 ст. 357 КК України віднесені до кримінальних проступків.
За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_4 вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування не встановлено та прокурором в судовому засіданні не наведено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.
Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_4 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_4 , який має фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.
Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтізіатра не перебуває.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів та злочинів пов`язаних з обігом наркотичних засобів. Неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, що підтверджується даними відповідної вимоги.
За інформацією довідки виданої Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_4 на обліку не перебуває.
Також враховано відсутність сім`ї та утриманців. Крім того, обвинувачений не є депутатом, будучи працездатним ніде не працює, та не перебуває на військовому обліку.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, який просив суворо його не карати, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання за:
- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік з визначенням відповідних обов`язків судом.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення експертиз на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.
Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67,70,75,76, ч. 1 ст. 309, ч.3 ст.357 КК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів - за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;
- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України серії НОМЕР_2 ), на користь держави судові витрати на проведення судових експертиз наркотичних засобів в сумі 2059 ( дві тисячі п`ятдесят дев`ять) грн. 44 коп.
Речові докази, після набрання вироком суду законної сили, що знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів СПД № 1 ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області. по вул. Магістральній, 16, м. Гребінка, Полтавської област канабіс масою 20,664 г. та саморобну конструкцію з двох частин полімерних пляшок та наперсток з фольги з нашаруванням речовини темного кольору знищити; паспорт громадянина України НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити в останнього.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_6