Дата документу 28.09.2022Справа № 554/7262/22
Провадження № 1-кс/554/8195/2022
УХВАЛА
іменем України
28 вересня 2022 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, ОСОБА_6 від 14 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження № 0001149 від 20 листопада 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

03 серпня 2022 року до суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення слідчого, в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, ОСОБА_6 від 14 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження № 0001149, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Скарга мотивована тим, що 14 листопада 2020 року слідчим ухвалено постанову, якою вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Копію оскаржуваної постанови отримано лише 25 липня 2022 року. Із вказаною постановою заявник не згоден, вважає, що таке рішення є передчасним, необґрунтованим, незаконним та протиправним, і таким, що підлягає скасуванню, оскільки до проведення досудового розслідування кримінального провадження слідчий поставився формально, ним не було проведено усіх необхідних слідчих дій, передбачених КПК України. На думку заявника, слідчим було неповно, однобічно та упереджено досліджено обставини кримінального правопорушення, про яке повідомляв у своїй заяві від 13 серпня 2019 року ОСОБА_5 , та не надано їм належної правової оцінки. Зазначає, що з часу внесення до ЄРДР відомостей, викладених у заяві про вчинення кримінальних правопорушень, слідчим усупереч ст. 9 КПК України, не проводилось жодних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні з метою з`ясування обставин вчинених кримінальних правопорушень, та про їх проведення не повідомлялось. Зокрема, ОСОБА_5 не надано статусу потерпілого та не допитано його як потерпілого; не перевірено показань ОСОБА_5 стосовно незаконності відібрання земельної ділянки групою посадових осіб та службових осіб, а саме: прокурором Полтавського району ОСОБА_7 , головою Полтавської районної державної адміністрації ОСОБА_8 , старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Полтавському районі ОСОБА_9 , головним державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Полтавському районі ОСОБА_10 , а також седдями ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які, на думку заявника, зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою діяли в інтересах ФОП ОСОБА_15 , не було встановлено та не допитано таких осіб у рамках кримінального провадження; жодній особі не повідомлено про підозру; не встановлено та допитано всього кола осіб, які могли б дати показання стосовно вчинення злочину; не отримано тимчасового доступу до матеріалів справи № 2-1528/2011, яка знаходиться в архіві Полтавського районного суду Полтавської області, з метою перевірки тверджень, викладених ним у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення щодо нього; не проведено будь-яких інших необхідних слідчих та процесуальних дій. Стверджує, що слідчим не проведено жодної слідчої дії, а взято до уваги лише інформацію, надану Полтавською місцевою прокуратурою, на основі якої зроблено безпідставний висновок про нібито намагання спонукати суд до задоволення скарги ОСОБА_5 , якої не існує. З цих підстав просить скасувати оскаржувану постанову, а тому звернувся до суду з цією скаргою.

У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. На адресу суду надано матеріали кримінального провадження № 0001149.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши представника заявника, вивчивши суть скарги, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що в задоволенні скарги потрібно відмовити з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні вимоги містить і ч. 1 ст. 94 КПК України щодо оцінки слідчим, прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевіряти наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Судовим розглядом установлено, що в провадженні слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001149 від 20 листопада 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2019 року по справі № 554/7434/19, згідно з якою зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_16 щодо його незаконного позбавлення права користування земельною ділянкою від 13 серпня 2019 року (арк. крим. провадж. 1, 4, 5-7).

Відповідно до змісту заяви про кримінальне правопорушення від 13 серпня 2019 року ОСОБА_16 зазначає, що відносно нього було вчинено кримінальне правопорушення, а саме про те, що земельну ділянку, яка перебувала в його користуванні на підставі державного акту, було відібрано рейдерським шляхом із порушенням земельного законодавства у частині процедури передачі (а саме без аукціону), групою посадових та службових осіб, а саме: прокурором Полтавського району ОСОБА_7 , головою Полтавської районної державної адміністрації ОСОБА_8 , старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Полтавському районі ОСОБА_9 , головним державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у Полтавському районі ОСОБА_10 , а також суддями ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 , які, на думку заявника, зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою діяли в інтересах ФОП ОСОБА_15 , що наразі продовжує користуватись земельною ділянкою, тим самим вчинивши діяння, що мають ознаки складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 КК України та ч. 1 ст. 375 КК України (арк. крим. провадж. 5-7).

ОСОБА_16 у цьому кримінальному провадженні № 0001149 має статус заявника, що підтверджується наявними матеріалами. Зокрема, постановою слідчого від 02 жовтня 2020 року у визнанні потерпілим ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні відмовлено (арк. крим. провадж. 16).

Оскаржуваною постановою слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 від 14 листопада 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001149 від 20 листопада 2019 року закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України (арк. крим. провадж. 36-37).

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_16 звернувся до слідчого судді зі скаргою на підставі п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Із поданої скарги слідує, що копію цієї постанови ОСОБА_16 отримав лише 25 липня 2022 року, чого не було спростовано протягом розгляду скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що останній пропустив строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України (а. с. 9, 10).

Зі змісту оскаржуваної постанови слідчого від 14 листопада 2020 року та матеріалів кримінального провадження № 0001149 видно, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, здійснювалось досудове розслідування, під час якого встановлено, що 22 серпня 2021 року прокурором Полтавського району в інтересах Полтавської РДА подано позов про припинення права користування земельною ділянкою площею 36,52 га ОСОБА_5 на території Кіровської сільської ради Полтавського району, який в подальшому був задоволений.

Відповідно до заяви ОСОБА_16 повідомляє, що користувався земельною ділянкою за призначенням, обробляв її, вчасно вносив орендну плату, дотримувався режиму використання землі та інших визначених державних стандартів, норм і правил.

Установлено, що заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області ід 01 листопада 2011 року у справі № 2-1528/2011 задоволено позов прокурора Полтавського району в інтересах держави в особі Полтавської районної державної адміністрації, Відділу Держкомзему в Полтавському районі до ОСОБА_16 про припинення права постійного користування ділянкою загальною площею 36,52 га, розташованої на території Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області згідно державного акту на право постійного користування серії І-ПЛ № 001004 від 04 лютого 1997 року (арк. крим. провадж. 20-21).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року по вказаній справі відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Бублик» на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 листопада 2011 року (арк. крим. провадж. 24).

Також зазначено, що ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Бублик» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року відмовлено.

Згідно з висновками постанови від 14 листопада 2020 року слідчим зазначено, що фактично твердження заявника про вчинення кримінального правопорушення прокурором та суддею належить розцінювати як незгоду з прийнятим рішенням та одним з елементів його намагання спонукати суд до задоволення його скарги. За результатами досудового розслідування слідчим не встановлено даних, що свідчать про зловживання службовими повноваженнями прокурором, а наведені обставини, які свідчать про незгоду заявника з прийнятими рішеннями та не вказують на вчинення кримінального правопорушення. На підставі викладеного, слідчий дійшов до висновку про відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, та враховуючи розумність строків проведення досудового розслідування, прийняв рішення про закриття кримінального провадження (арк. крим. провадж. 36-37).

За положеннями п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

За змістом ст. 284 КПК України під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що при постановленні рішення про закриття кримінального провадження № 0001149 у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення слідчим належним чином дотримані вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Зокрема, оскаржувана постанова містить зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення Кримінального процесуального кодексу України.

Як вбачається із змісту постанови, слідчим під час проведення досудового розслідування кримінального провадження не було здобуто доказів, які б підтверджували факти кримінальних правопорушень, про які йдеться у заяві ОСОБА_5 .

Під час досудового розслідування кримінального провадження слідчий отримав копії вищевказаних судових рішень, надавши їм відповідну правову оцінку (арк. крим. провадж. 20-24).

При цьому, заяви та клопотання ОСОБА_5 в межах цього кримінального провадження були у встановленому порядку розглянуті, за результатами яких у передбачених законом випадках прийнято відповідні процесуальні рішення, та про їх розгляд повідомлявся заявник, відтак ці звернення не були залишені без процесуального реагування, чим не було порушено гарантій реалізації його процесуальних прав, передбачених КПК України (арк. крим. провадж. 16, 25-33, 35).

Перевіривши вищенаведені обставини та докази, які містяться у кримінальному провадженні, слідчий суддя погоджується з висновками постанови слідчого від 14 листопада 2021 року про те, що ОСОБА_16 у своїй заяві від 13 серпня 2019 року фактично не погоджується із ухваленим не на його користь судовим рішенням, тоді як процедура його перегляду чітко передбачена процесуальним законодавством. При цьому, наявні в матеріалах кримінального провадження докази свідчать про те, що відповідну оцінку законності такого рішення вже надано судами різних інстанцій, за результатами чого було прийнято остаточні судові рішення, які набрали законної сили, тоді як незгода з цим не може слугувати беззаперечною підставою для задоволення скарги, виходячи з фактичних обставин справи.

З урахуванням викладеного, у даному кримінальному провадженні слідчим ужито вичерпний перелік заходів, за наслідками чого зібрано достатній обсяг матеріалів та доказів, аналіз яких дає підстави вважати, що органом досудового розслідування дотриманий визначений порядок та вжито передбачених заходів для встановлення істини по справі, результати яких дали змогу надати належну правову оцінку щодо відсутності події кримінального правопорушення.

За змістом ст. 9 КПК України слідчий, прокурор на власний розсуд визначають об`єм дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження для прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

Разом із тим, відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Таким чином слідчий самостійно визначає порядок слідчих дій, необхідних для встановлення події та ознак злочину.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2).

Згідно з ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

З системного аналізу положень норм ст. ст. 9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст. 22 КПК України), положення кримінального процесуального закону надають право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони провадження визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч. 2 ст. 223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

Отже, з огляду на співвідношення вимог КПК України щодо розгляду заяв та клопотань учасників з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема, встановленими ст. 40 КПК України, процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Також варто зазначити, що питання, пов`язані з доказуванням у кримінальному провадженні та проведенням слідчих (розшукових) та процесуальних дій на стадії досудового розслідування відносяться виключно до компетенції слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Слідчий суддя звертає увагу, що у кримінальному процесуальному законі не встановлені чіткі критерії оцінювання постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Доцільно встановити такі критерії щодо дотримання формальних вимог до постанови та безпосередньо змісту зазначеної постанови. При цьому, важливим є дотримання балансу між дискреційними повноваженнями слідчого і його обов`язком за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України), та обов`язком виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України). При цьому, слідчий суддя має оцінювати постанову у світлі досягнення завдань кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України).

Наведені ж заявником у скарзі твердження щодо необхідності скасування рішення слідчого від 14 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження, зокрема, через те, що не були задоволені всі його клопотання про проведення слідчих та розшукових дій є необґрунтованими та не узгоджуються із наведеними вище положеннями процесуального закону.

Слідчий суддя вважає, що доводи скарги, в тому числі, щодо не залучення ОСОБА_5 як потерпілого і його допит, а також щодо проведення інших слідчих та процесуальних дій, незгода скаржника із рішеннями слідчого про відмову у задоволенні його клопотань тощо - не можуть слугувати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови.

Оцінюючи доводи скарги про те, що слідчим при ухваленні рішення про закриття кримінального провадження не дотримано вимог КПК України та не здійснено слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з того, що слідчий повинен діяти у межах своїх повноважень та у порядку, встановленому нормами КПК України з початку кримінального провадження та до його завершення.

При цьому, варто зазначити, що вирішення питань щодо необхідності проведення певних слідчих (розшукових) дій є дискреційними повноваженнями слідчого під час досудового розслідування, які, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності (ч. 5 ст. 40 КПК України).

Із оскарженої постанови видно, що слідчий надав юридичну оцінку заяві ОСОБА_5 про можливе кримінальне правопорушення, наявним доказам, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини кримінального провадження, в тому числі з дотриманням ст. 40 КПК України вирішив питання доцільності вжиття необхідних заходів, передбачених КПК України, щодо збирання документів та інформації в межах предмету розслідування, про що зазначив за змістом прийнятого ним рішення.

З урахуванням цього, твердження скарги щодо допущення формального підходу до перевірки доводів, викладених у заяві ОСОБА_5 , по своїй суті є оціночними судженнями самого заявника, які побудовані виключно на його власних міркуваннях та припущеннях щодо вчинення кримінального правопорушення і не підтверджуються будь-якими доказами.

Отже, доводи скарги про те, що постанова слідчого є незаконною з підстав неповноти і необ`єктивності досудового розслідування, процесуальних порушень тощо, фактично зводяться до загальних формулювань та не містять переконливого обґрунтування, яким чином проведення подальших слідчих та процесуальних дій може вплинути на правильність висновку про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Тому слідчий суддя критично ставиться до доводів заявника та його представника щодо необхідності додатково здійснити повний перелік названих ними слідчих (розшукових) та процесуальних дій за наявності вже встановлених і перевірених обставин та зібраних у провадженні доказів. А відтак, такі посилання на незаконність рішення за результатами досудового розслідування, юридично неспроможні.

Тоді як посилання особи, яка подала скаргу, на те, що слідчим взагалі не проведено необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на перевірку фактів, викладених у заяві про злочин, спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження, аналіз яких дозволяє зробити обґрунтовані висновки щодо зазначених у скарзі обставин, які є достатніми та переконливими для констатації зазначених у постанові тверджень.

Саме процесуальне рішення слідчого про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження є посилання на докази, які, на думку слідчого, у достатній мірі вказують на відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Водночас, у цьому кримінальному провадженні не вбачається підстав для проведення інших слідчих (розшукових) дій чи підстав вважати, що орган досудового розслідування не мав реальної можливості з об`єктивних чи інших причин зібрати достатньо доказів для встановлення істини по справі.

Аналіз зібраних доказів дозволяє зробити висновок, що виконувати будь-які інші слідчі дії не є доцільним.

При цьому, рівень доказування має встановлюватися за стандартом «поза розумним сумнівом», тобто коли сукупність обставин, що була встановлена, виключає будь-яке інше пояснення таких обставин, окрім того, що неодмінно встановлює те, що інкримінований злочин дійсно було вчинено і особа є винною (може бути визнана винною) у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, перевіркою обставин, які були досліджені в ході проведеного досудового розслідування, в межах внесених до ЄРДР відомостей, аналізом отриманих документів установлено, що викладені ОСОБА_5 у заяві відомості щодо можливого скоєння кримінального правопорушення з боку наведеного ним переліку посадових осіб не знайшли свого обґрунтованого підтвердження належними і допустимими доказами у їх сукупності, а тому слідчий дійшов правильного висновку про відсутність події кримінального правопорушення й закрив кримінальне провадження.

Перевіривши доводи заявника скарги щодо передчасності постанови про закриття кримінального провадження, слідчий суддя вважає їх безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим вжито достатніх заходів з метою перевірки належними і допустимими доказами обставин саме в межах предмету розслідування даного кримінального провадження та встановлення об`єктивної істини в справі.

Матеріали кримінального провадження та скарги не містять даних, які б ставили під сумнів висновки слідчого і неповнота досудового розслідування не встановлена.

Отже, слідчий суддя вважає, що слідчим однозначно доведено правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення постанови від 14 листопада 2020 року, воно є обґрунтованим, при цьому засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано, а висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу наявних у справі матеріалів.

Варто також зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява № 37437/97).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши обставини провадження, які відомі на час розгляду скарги, наявні матеріали та докази з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, керуючись законом, слідчий суддя дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог, та вважає, що постанова слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 від 14 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001149, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тобто такою, що ухвалена з дотриманням вказаних вимог закону, підстави для її скасування з наведених у скарзі підставі відсутні, а тому в задоволенні скарги потрібно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 22, 24, 91, 94, 110, 303-307, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на постанову слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, ОСОБА_6 від 14 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження № 0001149 від 20 листопада 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1