Провадження № 1-кс/947/5823/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.10.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000516 від 29.12.2012 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська, Донецької області, громадянина України, українця, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.04.2004 Вишгородським районним судом Київської області за ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.147, ч.3 ст.28, ст.353 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням установлено, що в середині 2009 року більш точної дати в ході слідства встановити не виявилося можливим, ОСОБА_7 , з урахуванням його якостей лідера, організаторських здібностей, знання російської мови, наявного особистого досвіду притягнення до кримінальної відповідальності, наявності зв`язків серед осіб китайської національності, усвідомлюючи переваги вчинення злочинів організованою групою і розуміючи, що реалізація даного злочинного плану пов`язана з виконанням протягом тривалого часу великого обсягу різних дій, узгоджених між собою, прийняв рішення про необхідність створення злочинного об`єднання декількох осіб, члени якого повинні організуватися під його керівництвом для реалізації розробленого ним плану спільних злочинних дій, спрямованих на здійснення систематичної злочинної діяльності по заволодінню чужим майном, з розподілом функцій, виконуваних кожним із учасників такого злочинного об`єднання для досягнення цього плану, відомого всім учасникам організованої злочинної групи.
У той же час, невстановлені досудовим слідством особи, взявши участь у створенні організованої групи, зобов`язалися брати участь в її діяльності і у вчинюваних організованою групою злочинах, підшукуючи в її інтересах об`єкти вчинення злочинів - заможних громадян Китайської Народної Республіки на території м. Одеси та Одеської області, збирати і надавати співучасникам дані про рід діяльності об`єктів та їх родичів, місцях проживання, засобах пересування, та іншу необхідну для досягнення спільного злочинного наміру інформацію. Реалізуючи умисел, спрямований на створення організованої групи з метою незаконного викрадення людей позбавленні їх волі й утриманні в якості заручників, з метою спонукання родичів до виплати грошового викупу як умови звільнення заручника, керівництво такою групою, участь у ній, а також участь у злочинах, вчинюваних такою групою, ОСОБА_7 з метою залучення учасників в організовану групу в серпні 2009 року вступив у попередню злочинну змову з раніше судимим жителем м. Києва ОСОБА_8 , якому запропонував брати участь у скоєнні злочинів, спрямованих на незаконне викрадення людей позбавленні їх волі і утримання в якості заручників, з метою спонукання родичів до виплати грошового викупу як умови звільнення заручника в складі організованої групи у відношенні осіб Китайської Народної Республіки. Крім того, ОСОБА_7 , запропонував ОСОБА_8 залучити до складу організованої групи, осіб з числа знайомих ОСОБА_8 . Виконуючи вказівки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залучив до участі у скоєнні злочинів у складі організованої групи жителів м. Києва ОСОБА_9 і раніше судимого ОСОБА_10 . Таким чином, ОСОБА_7 втягнув до складу організованої групи, які висловили готовність систематично здійснювати тяжкі та особливо тяжкі злочини, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .
Продовжуючи реалізовувати намір, спрямований на вчинення злочинів організованою групою, ОСОБА_7 розробив і погодив з усіма учасниками злочинної групи план незаконного викрадення людей на території м. Одеси та Одеської області, позбавлення їх свободи і утримання в якості заручників, з подальшим вимогою грошового викупу за звільнення викрадених. Згідно даного плану учасники організованої групи мали намір на двох автомобілях прибути до м. Одеси, де ОСОБА_7 , маючи отриману інформацію від невстановлених осіб про заможних громадян Китайської Народної Республіки на території м. Одеси та Одеської області, повинен був, перебуваючи поза увагою викрадає , вказувати на них ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які використовуючи формений одяг співробітників міліції, повинні були підійти до викрадали особам і, представившись співробітниками міліції, запропонувати проїхати у відділення міліції нібито для встановлення особи. Після цього, на автомобілі під керуванням ОСОБА_8 члени організованої групи повинні були перевезти викраденої людини для подальшого утримання його в заздалегідь орендованому ОСОБА_8 приватному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 повинні утримувати викрадене особа під охороною, до отримання грошового викупу від родичів викраденого, за його звільнення.
Після вчинення викрадення особи китайської національності, діючи згідно розробленого організатором ОСОБА_12 плану, ОСОБА_8 повинен був повідомити про це знаходиться в цілях конспірації в м. Одесі ОСОБА_7 , який використовуючи мобільний телефон повинен був зв`язатися з родичами викраденого, і вимагати у них грошовий викуп у доларах СІЛА за звільнення викраденої особи, при цьому висловлюючи погрози про те, що у разі невиконання їх злочинних вимог вони мають намір скоїти вбивство викраденого родича. Згодом, після отримання грошових коштів за звільнення викраденого, члени організованої групи повинні були розділити їх між собою згідно заздалегідь обумовлених часткою.
Розробивши зазначений план і підібравши необхідну кількість учасників організованої групи, ОСОБА_7 ознайомив їх з даними планом злочинної діяльності, спрямований на незаконне викрадення людей позбавлення їх свободи і утримання в якості заручників, з метою спонукання родичів до виплати грошового викупу як умови звільнення заручника, який був узгоджений і схвалений всіма членами організованої групи.
Таким чином, в серпні 2009 року більш точної дати в ході слідства встановити не виявилося можливим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , організувалися для спільної діяльності з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме незаконного викрадення людей на території м. Одеса та Одеської області, позбавлення їх свободи і утриманні в якості заручників, з метою спонукання родичів до виплати грошового викупу як умови звільнення заручника, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників організованої групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам організованої злочинної групи.
В період часу з березня 2010 по жовтень 2010 злочинна група організована ОСОБА_7 у складі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на території м. Одеси та Одеської області здійснила викрадення трьох людей і незаконно заволоділа грошовими коштами на загальну суму 477 000 доларів СІЛА, що є збитком в особливо великому розмірі.
Злочинна група, до складу якої входив ОСОБА_10 , скоїла низку тяжких злочинів при наступних обставинах:
Так, в початку березня 2010 року точної дати в ході слідства встановити не виявилося можливим, на виконання злочинного плану, розробленого організатором ОСОБА_7 , узгодженого і схваленого усіма членами організованої групи, учасники організованої злочинної групи, заздалегідь розподіливши між собою ролі та обговоривши функції кожного з учасників злочинної групи, визначили мету викрадення, громадянку Китайської Національної Республіки (КНР) ОСОБА_13 , і з цією метою на двох автомобілях, прибули в м.Одесу. Продовжуючи реалізовувати злочинний намір, 06 березня 2010 року близько 04.00 годин учасники організованої групи, за вказівкою ОСОБА_7 і інформації невстановлених осіб, прибули до будинку АДРЕСА_4 , до місця проживання ОСОБА_13 , де стали очікувати її. Приблизно 04.30 годин, помітивши проходила поблизу потерпілу ОСОБА_13 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 використовуючи формений одяг співробітників міліції, і ОСОБА_8 , діючи згідно схваленого всіма учасниками організованої групи плану і виконуючи відведені їм функції, підійшли до неї і, представившись співробітниками міліції, зажадали пред`явити їм засвідчували особу та проїхати разом з ними у відділенні міліції. Отримавши відмову ОСОБА_13 виконати їх незаконні вимоги, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний план, спрямований на викрадення людини та заволодіння грошовими коштами, застосовуючи фізичну силу, заштовхали Цай Женя в автомобіль марки «Деу Ланос» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , де одягли на руки наручники, застебнувши їх ззаду, засунули кляп у вигляді кулі в рот, зав`язали скотчем ноги внизу і на рівні колін, натягнувши на голову та обличчя шапку.
Після чого перевезли Цай Женя до автомобіля марки «Тойота Прадо» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належав на праві приватної власності ОСОБА_8 і що знаходилася в заздалегідь приготованому неподалік місці, перенесли ОСОБА_13 в зазначений автомобіль, на якому ОСОБА_8 перевіз останню з м. Одеси в приватний будинок в с. Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області.
Прибувши в с. Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області, учасники злочинної організованої групи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 стали утримувати і охороняти потерпілу ОСОБА_13 в спеціально орендованому приватному будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Діючи за раніше розробленим організатором ОСОБА_7 і узгодженим з усіма учасниками організованої групи планом ОСОБА_8 з використанням мобільного зв`язку зв`язався з ОСОБА_7 , який знаходився в м. Одесі та повідомив, що ОСОБА_13 викрадена. Чи ОСОБА_14 діючи згідно злочинного плану і виконуючи відведену йому функцію, маючи номер мобільного телефону родичів отриманий від викраденої і утримуваної ОСОБА_13 , використовуючи мобільний телефон зв`язався з батьком ОСОБА_13 - ОСОБА_15 , якому повідомив про викрадення його доньки, і погрожуючи вчинити вбивство, в випадки невиконання вимог, зажадав передати йому за звільнення останньої гроші в сумі 250000 доларів СІЛА. 8 березня 2010 ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_15 викуп у розмірі 180000 доларів СІЛА, дав вказівку ОСОБА_16 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , звільнити ОСОБА_13 , що вони і зробили. Після чого отримані від ОСОБА_15 грошові кошти члени організованої групи розподілили між собою згідно заздалегідь обумовлених часток і згодом розпорядилися ними на свій розсуд.
Крім того, на початку червня 2010 року точної дати в ході слідства встановити не виявилося можливим, діючи далі, на виконання злочинного плану, розробленого організатором ОСОБА_7 , узгодженого і схваленого усіма членами організованої групи, учасники організованої злочинної групи, заздалегідь розподіливши між собою ролі і обумовивши функції кожного з учасників злочинної групи, визначили мету викрадення, громадянина Китайської Національної Республіки (КНР) ОСОБА_17 , і з цією метою на двох автомобілях, прибули в м. Одесу.
Продовжуючи реалізовувати злочинний намір, 19 червня 2010 року близько 05.00 годин учасники організованої групи, за вказівкою ОСОБА_7 і інформації невстановлених осіб, прибули. до будинку АДРЕСА_5 , до місця проживання ОСОБА_17 , де стали чекати його. Приблизно в 05.00 годин, помітивши проходив поблизу потерпілого ОСОБА_17 , ОСОБА_9 використовуючи формений одяг співробітника міліції, ОСОБА_10 , і ОСОБА_8 , діючи згідно схваленого всіма учасниками організованої групи плану і виконуючи відведені їм функції, підійшли до нього і, представившись співробітниками міліції, зажадали пред`явити їм засвідчували особу та проїхати разом з ними у відділенні міліції. Отримавши відмову ОСОБА_17 виконати їх незаконні вимоги, ОСОБА_9 , реалізуючи злочинний план, спрямований на викрадення людини та заволодіння грошовими коштами, дістав і почав погрожувати ОСОБА_17 пістолетом для відстрілу гумових куль марки ПМ-Т серії НОМЕР_3 належним йому на підставі дозволу № НОМЕР_4 від 07.12.2009, а ОСОБА_10 і ОСОБА_8 застосовуючи фізичну силу, наділи на руки наручники, застебнувши їх ззаду, заштовхали ОСОБА_17 в автомобіль марки «Деу Ланос» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , де засунули кляп у вигляді кулі в рот, зав`язали скотчем ноги внизу і на рівні колін, натягнувши на голову та обличчя шапку.
Після чого перевезли Ло Юндін до автомобіля марки «Тойота Прадо» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належав на праві приватної власності ОСОБА_8 і знаходився в заздалегідь приготованому неподалік місці і перенесли ОСОБА_17 в зазначений автомобіль, на якому ОСОБА_8 перевіз останнього з м. Одеси в приватний будинок, розташований в невстановленому в ході слідства місці.
Прибувши у невстановлений в ході слідства місце, учасники злочинної організованої групи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 стали утримувати і охороняти потерпілого ОСОБА_17 в заздалегідь орендованому приватному будинку. Діючи за раніше розробленим організатором ОСОБА_7 і узгодженим з усіма учасниками організованої групи планом ОСОБА_8 з використанням мобільного зв`язку зв`язався з ОСОБА_7 , який знаходився в м. Одесі та повідомив, що ОСОБА_17 викрадений.
Чи ОСОБА_14 діючи згідно злочинного плану і виконуючи відведену йому функцію, маючи номер мобільного телефону родичів отриманий від викраденого і утримуваного ОСОБА_17 , використовуючи мобільний телефон зв`язався з дружиною ОСОБА_18 , якій повідомив про викрадення її чоловіка, і, погрожуючи вчинити вбивство, в випадки невиконання вимог, зажадав передати йому за звільнення останнього гроші в сумі 300000 доларів СІЛА. 21 червня 2010 ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_19 викуп у розмірі 97000 доларів СІЛА, дав вказівку ОСОБА_16 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , звільнити ОСОБА_17 , що вони і зробили. Після чого отримані від ОСОБА_19 грошові кошти члени організованої групи розподілили між собою згідно заздалегідь обумовлених часткою і згодом розпорядилися ними на свій розсуд.
Крім того, в жовтні 2010 року точної дати в ході слідства встановити не виявилося можливим, діючи далі, на виконання злочинного плану, розробленого організатором ОСОБА_7 , узгодженого і схваленого усіма членами організованої групи, учасники організованої злочинної групи, заздалегідь розподіливши між собою ролі і обумовивши функції кожного з учасників злочинної групи, визначили мету викрадення, громадянина Китайської Національної Республіки (КНР) ОСОБА_20 , і з цією метою на двох автомобілях, прибули в м. Іллічівськ Одеської області.
Продовжуючи реалізовувати злочинний намір, 16 жовтня 2010 року близько 05.00 годин учасники організованої групи, за вказівкою ОСОБА_7 і інформації невстановлених осіб, прибули до будинку АДРЕСА_6 , до місця проживання ОСОБА_20 , де стали чекати його. Приблизно в 05.00 годин, помітивши проходив поблизу потерпілого ОСОБА_21 , ОСОБА_9 використовуючи формений одяг співробітника міліції і ОСОБА_10 , діючи згідно схваленого всіма учасниками організованої групи плану і виконуючи відведені їм функції, підійшли до нього і, представившись співробітниками міліції, зажадали пред`явити їм засвідчували особу та проїхати разом з ними у відділенні міліції. Отримавши відмову ОСОБА_21 виконати їх незаконні вимоги, ОСОБА_9 реалізуючи злочинний план, спрямований на викрадення людини та заволодіння грошовими коштами, дістав і почав погрожувати ОСОБА_22 пістолетом для відстрілу гумових куль марки ПМ-Т серії НОМЕР_3 належним йому на підставі дозволу № НОМЕР_4 від 07.12.2009, а ОСОБА_4 застосовуючи фізичну силу, заштовхав Чжен Сянміна в автомобіль марки «Деу Ланос» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , де одягай на руки наручники, застебнувши їх ззаду, засунули кляп у вигляді кулі в рот, зав`язали скотчем ноги внизу і на рівні колін, натягнувши на голову та обличчя шапку.
Після чого, перевезли Чжен Сянміна до автомобіля марки «Тойота Прадо» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належав на праві приватної власності ОСОБА_8 і знаходився в заздалегідь приготованому неподалік місці і перенесли ОСОБА_21 в зазначений автомобіль, на якому ОСОБА_8 перевіз останню з м. Іллічівська в приватний будинок в с. Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області.
Прибувши в с.Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області, учасники злочинної організованої групи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 стали утримувати і охороняти потерпілого ОСОБА_21 в заздалегідь орендованому приватному будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Діючи за раніше розробленим організатором ОСОБА_7 і узгодженим з усіма учасниками організованої групи планом, ОСОБА_8 з використанням мобільного зв`язку зв`язався з ОСОБА_7 , який знаходився в м. Одесі та повідомив, що ОСОБА_20 викрадений.
ОСОБА_23 діючи згідно злочинного плану і виконуючи відведену йому функцію, маючи номер мобільного телефону родичів отриманий від викраденого і утримуваного ОСОБА_21 , використовуючи мобільний телефон зв`язався з дружиною ОСОБА_24 , якій повідомив про викрадення її чоловіка, і, погрожуючи вчинити вбивство, в випадки невиконання вимог, зажадав підготувати і передати йому за звільнення останнього гроші в сумі 400000 доларів СІЛА.
21 жовтня 2010 року ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_25 викуп у розмірі 200000 доларів США, дав вказівку ОСОБА_16 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , звільнити ОСОБА_21 , що вони і зробили. Після чого отримані від ОСОБА_25 грошові кошти члени організованої групи розподілили між собою згідно заздалегідь обумовлених часткою і згодом розпорядилися ними на свій розсуд.
Таким чином, в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.147, ч.3 ст.28, ст.353 КК України.
Обґрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_4 у повному обсязі підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

16.02.2018 останній раз винесено постанову про зупинення досудового розслідування, у зв`язку з переховуванням підозрюваного ОСОБА_4 від органів досудового розслідування.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покрадених на нього обов`язків, а також запобігання визначеним законодавством ризикам.
ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років позбавлення волі.

Повідомлення про підозру про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.147, ч.3 ст.28, ст.353 КК України складено 28.12.2012, 06.09.2020 року вручено голові правління ОСББ «Будинок на лузі» ОСОБА_26 , за місцем реєстрації та мешкання підозрюваного, оскільки ОСОБА_4 на неодноразові виклики слідчого для проведення слідчих дій без поважних причин не з`являвся та за останнім відомим місцем проживання був відсутній.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, та відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого у п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання у повному обсязі, зазначивши, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_27 , яка приймала участь у розгляді клопотання в режимі відеоконференції, заперечувала проти клопотання слідчого та просила відмовити у його задоволенні, зазначивши, що ОСОБА_4 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, органом досудового розслідування не доведені ризики, доводи про переховування підозрюваного є надуманими, в обґрунтування своєї позиції направила на електронну адресу суду письмові заперечення.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.147, ч.3 ст.28, ст.353 КК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, а саме рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п.61-817, згідно якого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, а також рішення ЄСПЛ у справі «Бєлєвіцький проти Росії», п.101-815, згідно якого серйозність обвинувачення є належним аспектом при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження зайняття злочинною діяльністю.

Щодо посилання захисника на те, що ОСОБА_4 не набув статусу підозрюваного у встановленому порядку, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 1 статті 111 КПК України визначено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Відповідно до ч.3 ст.111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Статтею 135 КПК Глави 11 Розділу ІІ КПК України передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч.2 ст.135 КПК України).

Особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом (ч.8 ст.135 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Так, дійсно, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим/прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст.111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст.135 КПК України) - шляхом вручення підозрюваному повідомлення про підозру, надіслання його поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, а у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повідомлення про підозру для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Під час розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 встановлено, що повідомлення про підозру про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.147, ч.3 ст.28, ст.353 КК України складено 28.12.2012, 06.09.2020 року вручено голові правління ОСББ «Будинок на лузі» ОСОБА_26 , за місцем реєстрації та мешкання підозрюваного, оскільки ОСОБА_4 на неодноразові виклики слідчого для проведення слідчих дій без поважних причин не з`являвся та за останнім відомим місцем проживання був відсутній.

З урахуванням того, що положеннями КПК України передбачена можливість вручення підозрюваному повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст.111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст.135 КПК України), то слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування дотримані вимоги КПК України, оскільки органом досудового розслідування повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 28.12.2012 року вручено останньому у спосіб, визначений КПК України.

При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає обов`язку і права слідчого (прокурора) відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка не може його отримати в день складання в силу об`єктивних причин. В свою чергу, слідчим та прокурором було вчинено всі можливі, передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

Таким чином, ОСОБА_4 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.147, ч.3 ст.28, ст.353 КК України було вручено у порядку ч.1 ст.278 КПК України, у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень, тобто, у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ч.1 та ч.2 ст.135 КПК України), а враховуючи те, що згідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, за такого слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного в кримінальному провадженні №0000516 від 29.12.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.146, ч.2 ст.147, ч.3 ст.28, ст. 353 КК України.

Також слідчий суддя зазначає, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 29.06.2022 надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

10.10.2022 року підозрюваний ОСОБА_4 затриманий на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 29.06.2022 року.

Приймаючи до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, його суспільно-небезпечний характер, а також особу підозрюваного, та те, що підозрюваний тривалий час переховувався від органу досудового розслідування, слідчий суддя приходить до переконання, що ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду встановлений в судовому засіданні, а тому клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинене із застосуванням насильства та погрозою його застосування, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Беручи до уваги встановлений в судовому засіданні ризик та обставини, специфіку інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, а також обґрунтованість клопотання слідчого, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було. Так як на думку слідчого судді жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризику подальшого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000516 від 29.12.2012 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».
Строк дії ухвали обчислюється з моменту затримання особи 10.10.2022 року та припиняє свою дію 09.11.2022 року, в межах строку досудового розслідування.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1