Провадження 1-в/193/134/22
У Х В А Л А
іменем України

18 липня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника Софіївської ВК №45 ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання,

В С Т А Н О В И В:
03 травня 2022 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, в обґрунтування клопотання вказує, що він є інвалідом ІІ групи (вади слуху), режим утримання не порушував, намагається виконувати доручену роботу адміністрацією установи покладені на нього обов`язки. На час звернення до суду вказує, що відбув необхідну частину покарання, яка надає право на звернення до суду з даним клопотанням.
Засуджений під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.
Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що засуджений характеризується посередньо, свого виправлення не довів, висловив думку про прийняття рішення за клопотанням засудженого на розсуд суду.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що засуджений не довів своє виправлення, немає заохочень, характеризується негативно, що свідчить про відсутність умов для умовно-дострокового звільнення.
Вислухавши пояснення учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше засуджений вироком від 23.07.2013 Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
03.10.2013 знову засуджений Красногвардійським районним м. Дніпропетровська за ст. 185 ч.1, 15 ч. 2, ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.
Знову засуджений вироком від 20.01.2014 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу за ст. 185 ч. 2, 71 ч. 1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.
21.07.2016 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
По даній справі засуджений вироком від 25.06.2018 Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ст. 309 ч.2, ст. 311 ч. 1, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Початок строку: 07.04.2020, кінець строку 07.05.2023.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Як вбачаються із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Так, під час вивчення матеріалів особової справи засудженого, суд враховує не лише час перебування ним у ДУ «Софіївська ВК (№45)», а й увесь період його відбування покарання.
Зокрема, встановлено, що засуджений ОСОБА_5 спершу став відбувати покарання у вигляді позбавлення волі з 08.04.2020 в ДУ «Дніпровському слідчому ізоляторі (№4)». Під час перебування у ній засуджений характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 07.05.2020 міру покарання продовжив відбувати в ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)». За час відбування покарання, характеризується негативно, допускав порушення вимог режиму утримання, за що на нього тричі було накладено стягнення у вигляді доган. За станом здоров`я засуджений є працездатним, однак до роботи в установі не залучений. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.
Заходи виховного характеру засуджений, відвідує не регулярно, не приймає участі в організації виховних заходів, що проводяться в установі, соціально-корисної активності не виявляє. Соціально- корисні зв`язки з рідним підтримує шляхом телефонних дзвінків. За вироком суду має позов у розмірі 989,60 грн., але виконавчі листи до установи не надходили. При цьому суд не може залишити поза увагою те, що засуджений неодноразово (тричі) під час призначення покарань судами застосувався іспитовий термін, крім того до нього одного разу (04.08.2014) також застосовувалося звільнення згідно положень ЗУ «Про амністію у 2014 році». Після звільнень від покараня за наведених підставах ОСОБА_5 завжи повертався до протиправної поведінки та продовжував вчиняти злочини.
Згідно матеріалів особової справи вбачається, що засуджений на протязі всього часу відбування покарання характеризувався негативно, мав три стягнення, останнє ним отримане у січні 2022 року, які погашені за строком. Жоного разу адміністрацією установи не заохочувався, з огляду на це, суд дійшов висновку, що відсутні підстави, які б вказували на сумлінну поведінку засудженого і те, що ставленням до праці він довів своє виправлення, тому на час розгляду його відповідного клопотання не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відтак, беручи до уваги, що за вироком суду ОСОБА_5 хоч і відбув 2/3 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчинених злочинів, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що для досягнення цілей покарання засуджений ще потребує нагляду в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі, тому в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, - відмовити.
На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор та захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання копії повного тексту цієї ухвали.

Суддя ОСОБА_1