В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000134 за апеляційною скаргою прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 квітня 2022 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
( в режимі відеоконференції)
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін. У ході апеляційного розгляду повторно дослідити матеріали, які характеризують особу ОСОБА_6 .
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Зобов`язано ОСОБА_6 відповідно до п.п. 1, 2 ч.1, п. 2, 3 ч. 3 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою в період з 11.02.2022 року і до 07.04.2022 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначений вирок суду підлягає скасуванню в частині звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у застосуванні закону, який не підлягав застосуванню при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_6 ніде працює, не має офіційних джерел існування, зазначене спонукало його до вчинення тяжкого корисливого злочину, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, пограбування вчинив у вечірній період доби, застосував при цьому насильство відносно жінки.

Не погоджується з позицією суду про визнання обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого. Вважає, що суд хоча і послався, але недостатньо врахував, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за злочини майнової спрямованості, до обвинуваченого раніше вже застосовувався інститут покарання пов`язаного з позбавленням волі, проте він належних висновків для себе не зробив та знов вчинив тяжкий злочин. Крім того, викрадену річ ОСОБА_6 повернув не добровільно, а коли працівниками поліції встановлено його особу та місце проживання майже через добу після вчинення тяжкого злочину.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 10 лютого 2022 року близько 22 години ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до домоволодіння своїх знайомих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , котрі проживають за адресою в АДРЕСА_1 , для з`ясування стосунків.
Підійшовши до будинку, ОСОБА_6 вдарив ногою по вхідних дверях, які в результаті пошкодження відчинились, після чого незаконно проник до житлового будинку. В цей час в будинку перебували власник домоволодіння ОСОБА_9 та його співмешканка ОСОБА_10 , які почали робити ОСОБА_6 зауваження з приводу його протиправних дій.
Продовжуючи свої незаконні дії у ОСОБА_6 розпочався конфлікт із ОСОБА_9 , в ході якого за свого співмешканця заступилася ОСОБА_10 , якій ОСОБА_6 наніс один удар головою в обличчя, чим завдав останній фізичного болю.
Після чого, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, діючи з прямим умислом, ОСОБА_6 вирішив викрасти мультиварку марки "Grant " чорного кольору, яку побачив в одній із кімнат будинку. Незважаючи на опір потерпілих та прохання про припинення протиправних дій, ОСОБА_6 відкрито викрав мультиварку марки "Grant " чорного кольору, вартістю 800 грн., спричинивши тим самим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальний збиток на вказану суму. Після цього з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджені зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав відповідну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винуватість у вчинені інкримінуємого кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст.186 КК України, учасниками судового провадження не оспорюється.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки, саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом першої інстанції дотримано зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 та призначено покарання, яке відповідає ступені тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого. Разом з тим, рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам закону.
Так, у вироку суду першої інстанції відсутній обґрунтований та підтверджений належними доказами висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, як це передбачено ч. 1 ст. 75 КК України. Вирок суду не містить належного мотивування прийнятого рішення, оскільки одні і ті ж самі обставини враховано як при призначенні покарання, так і при прийнятті рішення про звільнення від його відбування.

Суд першої інстанції належним чином не мотивував підстави прийнятого рішення, не навів переконливих та достатніх доказів можливості виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, без відбування покарання. Не встановлено таких підстав і при апеляційному розгляді кримінального провадження.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, якийв силу ст. 89 КК України раніше судимим, має на утриманні матір пенсійного віку, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та повне відшкодування завданої шкоди, обставину, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, проте без ізоляції від суспільства, та на підставі ст. ст. 76, 75 КК України звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Між тим, поза увагою суду залишились дані щодо особи обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 ніде не працює, не має офіційних джерел існування, що спонукало його до вчинення тяжкого корисливого злочину, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, здійснення ж злочинної діяльності він, будучи працездатною особою молодого віку, пояснює складним матеріальним становищем, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Отже, рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, зважаючи на фактичні обставини вчиненого ним злочину та дані, що характеризують його особу, не можна вважати обґрунтованим і таким, що постановлене з дотриманням матеріального та процесуального закону. Оскільки, судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню.

Разом з тим, апеляційний суд вважає не погоджується з позицією прокурора про те, що відсутня обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття.

Відповідно до висновку щодо застосування норми права, викладеного у поставі Верховного Суду від 30.10.2018р. у справі №559/1037/16-к щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений, визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, критично поставилися до скоєного, претензії від потерпілих відсутні, а щире каяття висловив ще до початку судового розгляду, оскільки, як вбачається з обвинувального акту, затвердженому прокурором, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття. Отже обвинувачений надав критичну оцінку своїй поведінці ще на початку судового розгляду.

Разом з тим, така пом`якшуюча покарання обставина не є достатньою для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку в порядку ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 420, 424,425, 532 КПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 квітня 2022 року в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.3 ст. 186 КК України з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з часу приведення вироку до виконання, а саме з дня затримання ОСОБА_6 .

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11 лютого 2022 року по 7 квітня 2022 року (включно).

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: