ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1639/22 Справа № 208/4332/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2022 року, було задоволено клопотання прокурора, та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 14 липня 2022 року.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого було відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.

Судом враховано також й наявність доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні та продовжити вчиняти злочини, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї, обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати та постановити нову, якою обрати йому інший запобіжний захід непов`язаний з триманням під вартою.
Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, остільки, на його думку, інкриміноване йому правопорушення не має ніяких належних доказів, які б вказували на його провину.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував дані про його особу, а саме те, що він має на утриманні дитину, та мати, яка страждає на онкологічне захворювання, постійне місце роботи.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав викладених в ній.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що захисник та прокурор у судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про їх особисту участь в судовому засіданні до суду не подавали, апеляційний суд приходить до висновку про здійснення розгляду провадження без участі захисника та прокурора.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних обставин.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а обвинуваченого про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000170 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними вищенаведені ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.
За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду та може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема і з огляду на суворість можливого покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком від чотирьох до шести років, а також, що злочин, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 вчинив в період іспитового строку за попереднім вироком. Таким чином, будучи повідомленим про наслідки порушення іспитового строку, а саме вчинення злочину в період випробувального терміну, ОСОБА_6 може ухилятись від суду.
Щодо ризику продовження вчинення кримінальних правопорушень свідчить факт неодноразового притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, а також обвинувачення у вчиненні злочину під час випробувального терміну.
Як вбачається з оскарженої ухвали, суд першої інстанції врахував, відомості про особу обвинуваченого, зокрема, що останній вдівець, відсутність доказів наявності на утриманні неповнолітніх дітей та дійшов висновку, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків.
Таким чином, доводи обвинуваченого про неврахування відомостей про його особу, сімейний стан, а також про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України такого ступеню, яким неможливо запобігти, окрім як тримання ОСОБА_6 під вартою, є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини враховані судом першої інстанції та враховуються апеляційним судом, проте ризики встановлені в ухвалі суду, підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами і для їх запобігання та для забезпечення належної процесуальної поведінки, даних про особу обвинуваченого є недостатньо. Також не надано належних та достовірних відомостей про стан здоров`я обвинуваченого, який би перешкоджав його тримання під вартою.
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність обвинувачення, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування чи зміни запобіжного заходу, оскільки вирішення питання доведеності або не доведеності обвинувачення є завданням судового розгляду кримінального провадження по суті та у випадку встановлення необґрунтованості обвинувачення суд має постановити виправдувальний вирок.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК України та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.
Разом з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а стороною захисту доказів на підтвердження таких надано не було.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не встановлено.
Водночас, колегія суддів, беручи до уваги те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4