Справа № 502/636/22
Провадження № 1-кп/946/530/22
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору

23 серпня 2022 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
провів в місті Ізмаїл Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001114, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Арташат Вірменії, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Республіці Узбекистан, громадянина Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК,
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ,
сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
інші учасники судового провадження: потерпіла ОСОБА_8 , представник потерпілої ОСОБА_9 , перекладачка ОСОБА_10 .
Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не викликалася, у зв`язку з не зазначенням відомостей про неї в обвинувальному акті, зі слів її представника ОСОБА_9 , їй відомо про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, але вона не має можливості з`явитися до суду, оскільки проживає у іншій країні, а також у зв`язку з воєнним станом. Проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілої не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим суд, згідно ст. 325 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), дійшов висновку про можливість його проведення без її участі.

Суть питання, що вирішується
1.Вперше обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні надійшов до Кілійського районного суду Одеської області 04.05.2022. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.05.2022 кримінальне провадження було направлене до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області для розгляду. 21.06.2022 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області була постановлена ухвала про повернення обвинувального акту з додатками прокурору для усунення протягом розумного строку виявлених недоліків, яка ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.07.2022 була скасована та був призначений новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження в іншому складі суду, та кримінальне провадження знов надійшло до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 08.08.2022. Ухвалою від 09.08.2022 було призначено підготовче судове засідання, в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст. ст. 314 315 КПК.

Встановлені судом обставини
2.У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження висловили думки про можливість призначення судового розгляду. При цьому прокурор ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_11 помер через деякий час внаслідок вчинення кримінальних правопорушень відносно нього, тобто ще під час проведення досудового розслідування, тому до провадження на підставі відповідної заяви була залучена як потерпіла його мати ОСОБА_8 , яка проживає у Вірменії. А оскільки ОСОБА_8 проживає у Вірменії, то слідчим був залучений як представник потерпілої за довіреністю ОСОБА_12 . Представник потерпілої ОСОБА_9 при цьому зазначив, що ОСОБА_8 під час проведення досудового розслідування зверталася із заявою про залучення її в якості потерпілої, з неї у нього укладена угода та він представляє інтереси саме потерпілої ОСОБА_8 .

3.З реєстру матеріалів досудового розслідування та з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалами слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.11.2021 відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були застосовані запобіжні заходи у виді тримання під вартою, строк дії яких продовжувався у встановленому законом порядку та спливає 14.10.2022.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали
4.Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК.

5.При цьому суд враховує положення ч. 3 ст. 415 КПК, згідно якій висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 21.07.2022, якою була скасована раніше постановлена ухвала про повернення обвинувального акту, але обставини, які є дійсними підставами для повернення обвинувального акту прокурору, раніше іншими судами, у тому числі апеляційним, не розглядались та які, на думку суду, є істотними та такими, що не дозволяють призначити судовий розгляд, і будуть наведені нижче.

6.Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

7.Згідно положень ст. 2 КПК, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

8.Концепт належної правової процедури є одним із найзагальніших і водночас фундаментальним явищем будь-якої демократичної правової держави сучасності. В доктрині вітчизняного кримінального процесу під належною правовою процедурою розуміється такий порядок здійснення юридично значущих дій, який втілює на практиці верховенство права шляхом застосування до кожної особи тих норм права, що цілком відповідають усім важливим об`єктивно існуючим обставинам та дозволяють недвозначно та заздалегідь спрогнозувати таке застосування і його результати.
9.Чинний КПК чітко, недвозначно та докладно регламентує діяльність учасників кримінального провадження, а також суду при здійсненні кримінального провадження.

10.Вказане свідчить про те, що весь КПК містить формалізм щодо регламентації процедури кримінального провадження, та дотримання цього формалізму і гарантує належну правову процедуру, яка є складовою засади верховенства права. Тому при оцінки дотримання належної правової процедури не слід виходити з того, чи є та або інша дія, бездіяльність чи рішення надмірно формальними, а слід оцінювати їх з точки зору істотності порушення цієї процедури.
11.Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам КПК, передбаченим, у тому числі, у ст. 291.

12.Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

13.Отже, значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває доступ особи до правосуддя.
14.Пунктом 3 ч. 2 ст. 291 КПК встановлено, що обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

15.Суд звертає увагу на те, що вказана норма є імперативною, отже правильність зазначення відомостей про потерпілого є так само важливо, як і відомості про обвинуваченого. Отже, будь-які помилки чи неповнота у зазначені відомостей про потерпілого унеможливлює судове провадження. Разом з цим наведена норма КПК не означає, що абсолютно у кожному обвинувальному акті мають бути вказані ці відомості. Очевидним є те, що вона підлягає безумовному виконанню лише тоді, коли у кримінальному провадженні приймає участь потерпілий. Але можливі такі випадки, коли кримінальне провадження здійснюється без такого учасника. Наприклад, коли кримінальним правопорушенням жодній особі не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, або, коли така особа не надала згоду на визнання її потерпілою у випадку не подання нею заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення чи заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

16.У будь-якому разі, п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК є похідною нормою і підлягає застосуванню тільки лише тоді, коли у кримінальному провадженні приймає участь такий учасник як потерпілий. Правовий статус та порядок залучення до кримінального провадження потерпілого і його представника визначені § 4. «Потерпілий і його представник» Глави 3. «Суд, сторони та інші учасники кримінального провадження» КПК.

17.За змістом ч. 1 ст. 55 КПК, потерпілими у кримінальному провадженні можуть бути лише фізична та/або юридична особа. Стаття 24 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначає, що фізичною особою є людина. За змістом ст. 25 ЦК усі фізичні особи мають здатність мати цивільні права та обов`язки цивільну правоздатність, яка виникає у момент народження та припиняється у момент смерті фізичної особи.

18.В обвинувальному акті зазначені анкетні відомості про потерпілого ОСОБА_11 , який, зі слів учасників судового провадження, помер ще під час досудового розслідування через деякий час внаслідок вчинення кримінальних правопорушень відносно нього, що також вбачається з обвинувального акту, згідно якому ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у лікарні.

19.Отже, зі смертю ОСОБА_11 втратив правоздатність та, відповідно, мати права та обов`язки, а отже і статус фізичної особи. У зв`язку з чим згідно ч. 1 ст. 55 КПК, ОСОБА_11 після смерті не може бути потерпілим у кримінальному провадженні. Тому відомості про нього в обвинувальному акті наведені всупереч положень КПК, зокрема, ст. 55 КПК.

20.Частиною 6 ст. 55 КПК передбачені лише два виняткові випадки, коли інша особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї може набути статусу потерпілого це настання смерті особи внаслідок кримінального правопорушення та перебування особи у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви.

21.Саме, у зв`язку зі смертю ОСОБА_11 на підставі відповідної заяви ОСОБА_8 набула статусу потерпілої, але відомості про неї як про потерпілу в обвинувальному акті всупереч імперативних положень п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК не зазначені.

22.Таким чином, стороною обвинувачення всупереч положенням ст. 55, п. 2 ч. 3 ст. 291 КПК безпідставно зазначено в обвинувальному акті відомості про потерпілого ОСОБА_11 та не зазначено відомості про потерпілу ОСОБА_8 . Також всупереч ст. 44, 58, 59 КПК безпідставно зазначено відомості про представника (чи законного представника) потерпілого ОСОБА_12 , оскільки він не є адвокатом, а також потерпіла не є неповнолітньою та не є недієздатною чи обмежено дієздатною, що також виключає його участь у цьому провадженні як її законного представника.

23.З обвинувального акту вбачається, що стороні обвинувачення ще на час складання обвинувального акту було відомо те, що ОСОБА_11 помер через декілька днів після вчинення відносно нього злочинів, а також з урахуванням того, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 подавалася заява про залучення її до участі у провадженні як потерпілої, то стороні обвинувачення об`єктивно були відомі відомості про дійсного потерпілого, але, як було вище наведено всупереч наведених норм протиправно в обвинувальному акті не вказані відомості про нього.

24.Попередніми судами не була звернута увага на вказані чітко визначені та імперативні положення КПК, порушення яких допустила сторона обвинувачення під час складання обвинувального акту, які є істотними та такими, що унеможливлюють призначення судового розгляду.

25.Також суд звертає увагу на допущення ще одного істотного порушення вимог КПК при складанні обвинувального акта, що унеможливлює призначення судового розгляду, та на яке раніше попередніми судами не було звернута увага.

26.Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення. Вказані положення по суті є консистенцією усього обвинувального акта.
27.При цьому, як зазначив Верховний Суд України у п. 2 постанови від 24.11.2016 у справі №5-328кс16, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

28.Також у п. 7 зазначеної постанови Верховний Суд України звернув увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Такого ж підходу дотримується і Верховний Суд, що вбачається, зокрема, з його постанови від 21.04.2021 у справі № 295/12923/19.
29.Тому з урахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що обвинувальний акт не тільки має формально містити вказані положення, передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, а й вони мають бути взаємопов`язаними між собою для того, щоб мати можливість співставити їх та надати їм належну оцінку під час судового розгляду, а також для реалізації права на захист.

30.Вказане також дає підстави для висновку, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення мають містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

31.Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не містять даних про спосіб вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також про його роль у ньому.

32.З урахуванням висновків Верховного Суду України та Верховного Суду про те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінальних правопорушень, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчинених кримінальних правопорушень в суді та для реалізації права на захист, то не наведення способу вчинення та ролі ОСОБА_3 у кримінальному правопорушенні робить обвинувачення неповним та неконкретним, оскільки унеможливлює дослідження обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , в суді, не зрозуміло, яке обвинувачення слід розглядати, а також від якого обвинувачення слід захищатися стороні захисту, що відповідно перешкоджає реалізації права на захист та призначенню судового розгляду.

33.Здійснення судового розгляду за обвинувальним актом за наявності вказаних неточностей щодо викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення суперечить вимогам ст. 2 КПК, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК, та суперечить практиці Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

34.У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

35.Практика Європейського суду орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

36.Отже, з урахуванням того, що неповнота та неконкретність обвинувачення відносно ОСОБА_3 знайшла своє підтвердження під час підготовчого судового засідання, а також з урахуванням норм національного та міжнародного законодавства суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, що порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченого бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції. А оскільки за правилами ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд дійшов висновку про наявність обставин, що унеможливлюють здійснення судового розгляду обвинувального акту. Вказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акта відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до Глави 27 КПК суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом встановлення відповідних відомостей або шляхом зміни обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 338 КПК, не передбачено. Крім того, змінювати обвинувачення це право прокурора, а не його обов`язок, та суд не уповноважений на нього впливати.

37.Крім того, в обвинувальному акті всупереч п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК не наведені вичерпні відомості про обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме про місце його народження, яким слід вважати населений пункт, але в обвинувальному акті зазначена лише країна. Хоча сам по собі цей недолік обвинувального акту не є істотним та окремою підставою для повернення обвинувального акту, але, враховуючи, що є інші безумовні підстави для повернення обвинувального акту, то суд вважає за необхідне звернути увагу і на нього.

38.Слід зазначити про те, якщо в обвинувальному акті вбачаються настільки очевидні неточності та недоліки, які помітні для стороннього спостерігача, та для виявлення яких немає необхідності здійснювати дослідження обставин кримінального правопорушення, що, з рештою, перешкоджають учасникам судового провадження реалізувати свої права та обов`язки, то вони мають бути виправлені вже на стадії підготовчого судового засідання у спосіб, встановлений КПК, бо у кожного учасника кримінального провадження та у суду є свої виключні повноваження на кожній стадії процесу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість не може підміняти собою сторону кримінального провадження або перебирати на себе функцію обвинувачення, та всупереч наявності очевидних неточностей та недоліків відкидати їх, сподіваючись на подальше усунення цих неточностей прокурором у майбутньому, чим фактично була би порушена засада рівності сторін, або самостійно виправляти ці неточності за наслідками судового розгляду у випадку не зміни обвинувачення прокурором. До речі, судова практика звелась до того, що на даний час прокурор або зовсім не змінює обвинувачення, або ця процесуальна дія вчиняється протягом тривалого часу після багатьох та тривалих погоджень, у тому числі не передбачених чинним КПК. Усе це призводить до невиправданого затягування розумних строків судового провадження, що суперечить завданням кримінального провадження, встановлених ст. 2 КПК. Натомість усунення недоліків обвинувального акту шляхом застосування процедури, передбаченої КПК на стадії підготовчого судового засідання, значно пришвидшує досягненню завдань кримінального провадження.

39.Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт з додатками не відповідає вимогам КПК, зокрема ст. 55, ст.ст. 44, 58, 59, п.п. 2, 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 10, 22, 28, 55, 291, 314 316, 370 372 КПК, суд

постановив:
1.Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 187 КК та ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК повернути прокурору Ізмаїльської окружної прокуратури для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

2.Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

3.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1