Справа № 555/245/18 Провадження №11-кп/802/40/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

виправданих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Березне, Рівненської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одружений, раніше не судимий, помічник судді Березнівського районного суду та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Хотин, Березнівського району, Рівненської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з вищою освітою, раніше не судимий, одружений, адвокат,
визнані невинуватими у пред`явленому за ч. 2 ст. 190 КК України обвинуваченні та виправдані.

Вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та арешту майна.

В С Т А Н О В И В
Згідно пред`явленого обвинувачення 24 травня 2017року ОСОБА_10 звернувся до помічника судді Березнівського районного суду Рівненської області ОСОБА_7 із питанням забезпечення розгляду адміністративної справи стосовно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП та прийняття рішення про закриття провадження з реабілітуючих підстав. Отримавши вказану інформацію, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою заволодіння майном ОСОБА_11 шляхом обману, перебуваючи біля приміщення вказаного суду за адресою: м. Березне, Рівненської області, вул. Київська, 3, висловив останньому протиправну вимогу про те, що за позитивне вирішення питання про закриття адміністративної справи з реабілітуючих підстав, йому необхідно передати грошові кошти в сумі не менше 7 000 гривень, повідомивши при цьому ОСОБА_12 , що ОСОБА_8 , який здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1096, виданого 8 жовтня 2013 року Радою адвокатів Рівненської області, представлятиме його інтереси у суді.
У подальшому, під час неодноразових телефонних розмов та спілкування за допомогою SMS-повідомлень із ОСОБА_13 по абонентському номеру мобільного телефону, яким користується ОСОБА_7 НОМЕР_1 , а також особистих зустрічей у м. Березне, зокрема 26 липня 2017 року, 3 серпня 2017, 6 серпня 2017, 8 серпня 2017 року останній, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що Березнівським районним судом ще 21 липня 2017 року прийнято рішення про закриття адміністративного провадження у справі № 555/1033/17 щодо ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а також про те, що останній не обізнаний про закриття провадження і не приймав участі у розгляді адміністративної справи, вводячи в оману, висловлював ОСОБА_12 вимогу про необхідність надати йому грошові кошти за позитивне вирішення питання про закриття провадження стосовно нього в адміністративній справі.
Разом із тим, під час зустрічі 15 вересня 2017 року о 11 год. 44 хв. ОСОБА_11 з ОСОБА_8 в адміністративній будівлі ПАТ «Укрпошта» за адресою: м. Березне Рівненської області, вул. Андріївська, 24, останній за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , виконуючи свою роль співвиконавця вчинення злочину та з метою надання уявної законності своїм діям по наданню правової допомоги ОСОБА_12 і представництву його інтересів у Березнівському районному суді Рівненської області, а також подальшої оплати його адвокатських послуг, запитав у ОСОБА_11 чи перерахував останній грошові кошти на банківську картку, однак, отримавши відмову, у той же час надав ОСОБА_12 на підпис договір-доручення про представництво його інтересів в судах та інших органах державної влади і місцевого самоврядування, у якому, на час підписання, була відсутня дата його укладення.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння коштами ОСОБА_11 шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, 15 вересня 2017 року ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_14 через мережу «Internet» з номеру «777» направив на номер телефону НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_10 , SMS-повідомлення із значенням номеру карткового рахунку ПАТ «ПриватБанк» та суми коштів наступного змісту «340348 8 000 грн.».
На виконання даних протиправних вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , перебуваючи у відділенні ПАТ «ПриватБанк» за адресою: вул. Андріївська, 29, м. Березне, Рівненської області 15 вересня 2017 через платіжний термінал перерахував кошти у сумі 7 960 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_3 , який визначено в SMS-повідомленні ОСОБА_7 для перерахунку коштів останньому. Після внесення вказаних коштів у розмірі 7 960 грн. на зазначений рахунок, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали можливість розпорядитися ними і у такий спосіб заволоділи ними 15 вересня 2017 року.
Таким чином ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, заволоділи коштами ОСОБА_11 в сумі 7 960 грн. за забезпечення розгляду адміністративної справи стосовно останнього за ч. 1 ст. 130 КУпАП та прийняття рішення про закриття провадження з реабілітуючих підстав.
У поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд однобічно, в інтересах сторони захисту, оцінив показання потерпілого ОСОБА_15 та свідків, які цілком узгоджуються із фактичними обставинами справи та показав, що помічник судді Березнівського районного суду ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 вчинили щодо нього неправомірні дії, маючи намір заволодіти грошовими коштами в розмірі 8 000 грн. Так перший повідомив йому, що за означену суму посприяє у вирішенні питання непритягнення його адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Між ними відбувались телефонні розмови із вказаного питання та дві зустрічі, зміст яких зафіксований в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій, і саме він повідомив прізвище та телефон адвоката «Рибака», який мав посприяти у поверненні посвідчення водія та отримати дані кошти. Від адвоката потерпілий отримав повідомлення з мережі Інтернет з номеру 777 із зазначенням відповідного банківського рахунку та сумою 8 000 грн. Після переказу коштів, відразу повідомив його про це, жодних послуг адвокат потерпілому не надавав, оплата гонорару ними не обумовлювалась. Зазначені кошти належать потерпілому, вручались йому відповідно до протоколу огляду працівником поліції. Показання потерпілого, свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 беззаперечно підтверджують обставини події, що мала місце 23 травня 2017 року у м. Здолбунів, зокрема факт керування ОСОБА_15 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та складанні щодо нього ж адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП. І сторона захисту про фальсифікацію даного протоколу не заявляла, а суддя ОСОБА_23 , при розгляді даної справи, будь-яких ознак злочину не виявив. Відповідно до висновку експерта від 11 жовтня 2017 року № 1.1-234/17 підпис в графі «Довіритель» перед прізвищем « ОСОБА_15 » виконаний не ОСОБА_15 , а відповідно до висновків криміналістичної експертизи звукозаписів у звукозаписах розмов на оптичних дисках зафіксовано усне мовлення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , зміст яких в основному відповідає викладеним у протоколах за результатами негласних слідчих (розшукових) дій. У звукозаписах розмов, зафіксованих на оптичних дисках, ознак монтажу не виявлено. З приводу провокативних дій ОСОБА_15 обвинувачені із відповідними зверненнями до компетентних органів не звертались, а висновки суду про те, що про прийняте рішення ОСОБА_15 було відомо у серпні 2017 року не відповідають фактичним обставинам справи. Договір доручення від 12 червня 2017 року, нібито укладений між адвокатом та ОСОБА_8 , який зазначав, що ставив підпис у наданому примірнику договору без зазначення дати лише один раз, у матеріалах адміністративної справи, відсутній. У зв`язку із цим, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, а ОСОБА_8 у виді обмеження волі на строк 2 роки.

У поданих на апеляційну скаргу прокурора запереченнях виправдані ОСОБА_7 і його захисник ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і захисник ОСОБА_24 , кожен окремо, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни. Вказують, що пред`явлене обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, відтак суд на законних підставах виправдав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив задовольнити, виправданих та захисника, які відносно її задоволення заперечили та просили залишити вирок суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту вказаної статті убачається, що у виправдувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення.

Крім того, у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти результати дослідження, аналізу і оцінки доказів, як тих, що були зібрані під час досудового розслідування, так і поданих в судовому засіданні.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви стосовно доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Матеріали справи свідчать, що місцевий суд повно й усебічно розглянув обставини кримінального провадження, проаналізував докази, які перевірив і належним чином оцінив із точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, і дійшов законного висновку про те, що пред`явлене обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді, через не доведення стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм злочину «поза розумним сумнівом», зазначивши у вироку відповідні мотиви, з якими погоджується і апеляційний суд.

Установлено, що дане кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 3 липня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, розпочате прокурором Рівненської місцевої прокуратури.

У відповідності до вимог ст. 216 КПК України його розслідування віднесено до підслідності слідчих органів Національної поліції.

Постановами від 4 липня та 22 серпня 2017 року заступник прокурора Рівненської області визначив підслідність даного кримінального провадження за СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, тоді як постановою прокурора Рівненської області від 14 листопада 2017 року підслідність була змінена, а здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження доручено слідчому відділу прокуратури Рівненської області.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 36 КПК України Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі, слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування.

Тобто, починаючи з 14 листопада 2017 року кримінальне провадження здійснювалось з порушенням правил підслідності, визначеної ст. 216 КПК України, без належного обґрунтування його неефективності, відтак проведені в означений період слідчі дії не можна визнати законними, що безумовно пов`язано із недотриманням належної правової процедури як складового елемента принципу верховенства права та визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Тоді як допитані в ході судового розгляду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України не визнали, категорично заперечивши вчинення ними будь-яких протиправних дій, зокрема, шахрайства.
Перший не заперечував, що 24 липня 2017 року, під час його перебування на робочому місці у Березнівському районному суді, до нього звернувся ОСОБА_15 із проханням у вирішенні питання не притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Ознайомившись із матеріалами справи, порекомендував останньому звернутись до адвоката ОСОБА_8 Категорично заперечив будь-яку неправомірність своїх дій та вплив на суддю, у провадженні якого перебувала дана справа, як і надсилання ОСОБА_15 повідомлення із зазначенням номера карткового рахунку. Телефонував йому неодноразово, через не оплату ним наданих адвокатом послуг.
Обвинувачений ОСОБА_8 в суді показав, що присягу адвоката не порушував. В травні 2017 року, за повідомленням ОСОБА_7 , в кіоску магазина отримав файл із копіями справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_15 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також 500 грн., як він зрозумів, в якості авансу за надання правової допомоги у даній справі. 7 червня 2017 року на автовокзалі зустрівся із останнім та дав йому підписати дві угоди датовані 8 та 12 червня 2017 року. ОСОБА_15 просив розглядати справу у його відсутності, оскільки буде перебувати на заробітках у м. Києві. Рішення у даній справі було прийняте 21 липня 2017 року, а провадження по справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У період із 21 липня 2017 року по 15 вересня 2017 року останній йому не телефонував, обумовлений ними гонорар у розмірі 6 000 грн. не заплатив, відтак, був впевнений, що його ошукали. При особистій зустрічі, яка відбулась 15 вересня 2017 року ОСОБА_8 дав ОСОБА_15 копію вищезазначеної постанови, на що останній попросив забрати вилучене у нього посвідчення водія та пообіцяв розрахуватись. Також повідомив, що надсилав останньому номер свого карткового рахунку, натомість, чому грошові кошти були надіслані на інший рахунок, йому невідомо.
Потерпілий ОСОБА_15 , даючи показання в суді ствердив, що зустрічався із обвинуваченим ОСОБА_7 та спілкувався із ним щодо вирішення питання непритягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який йому повідомив, щоб в судові засідання він не з`являвся, його справою буде займатись адвокат, і це буде коштувати від 7 000 до 10 000 грн. Попросив залишити в кіоску м. Березне аванс в сумі 500 грн. на транспортні послуги. Потерпілий також повідомив, що із адвокатом ОСОБА_8 зустрічався лише один раз 15 вересня 2017 року, коли підписував примірник Договору на представництво його інтересів в суді. Гроші в розмірі 8 000 грн. перерахував на картковий рахунок, який йому повідомив у СМС обвинувачений ОСОБА_8 . Кошти, які йому вручали працівники поліції, були його особистими коштами, сплатив він їх за надані адвокатом послуги. Про те, що справа про адміністративне правопорушення щодо нього була розглянута 21 липня 2017 року, йому стало відомо ще в серпні 2017 року. Обман в діях ОСОБА_8 полягав у тому, що підпис в угоді належить не йому.
Тоді як показання допитаних в судовому засіданні свідків сторони обвинувачення: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 ,, ОСОБА_26 та ОСОБА_18 , про які зазначає у поданій апеляційній скарзі прокурор, містять лише загальні відомості щодо обставин вчинення ОСОБА_15 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та жодним чином не стосуються конкретно події кримінального правопорушення, вчинення якого ставиться у провину обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Аналіз поведінки, усного мовлення обвинувачених як між собою, так і з потерпілим ОСОБА_15 , зафіксованих на відповідних носіях та здобутих в ході проведених щодо ОСОБА_7 , на підставі ухвал слідчого судді Волинського апеляційного суду, негласних слідчих (розшукових) дій також не свідчать про намір ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заволодіти майном потерпілого, шляхом обману. Дії першого, за рекомендацією якого ОСОБА_15 і звернувся до адвоката ОСОБА_8 , а також роз`яснював йому можливі результати за наслідком судового розгляду, радше носять консультативний характер, тоді як ОСОБА_8 , який згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності за № 1096 від 8 жовтня 2013 року є «діючим» адвокатом, пов`язані із безпосереднім представництвом інтересів потерпілого при розгляді щодо нього справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП в Березнівському районному суді Рівненської області.
Зазначені обставини стверджуються і наданим суду договором-дорученням від 12 червня 2017 року, укладеним між адвокатом ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , засвідченого їх підписами, на якому значиться дата його укладення, проставлена завчасно друкарським способом, а не вписана вручну, факт укладення якого, як і його невідповідності вимогам закону, стороною обвинувачення доведено не було.
Тоді як за змістом постанови цього ж суду від 21 липня 2017 року, безпосередньо дослідженої судом, у мотивувальній її частині значиться про розгляд даної справи за участю адвоката ОСОБА_8 .
Цю обставину підтвердив і суддя ОСОБА_23 , який приймав рішення у даній справі, будучи допитаним судом в процесуальному статусі свідка. Він же показав про представництво інтересів ОСОБА_15 адвокатом ОСОБА_8 на підставі угоди доручення, який не просто формально брав участь у розгляді справи, а й заявляв відповідні клопотання, зокрема про долучення до матеріалів справи відповідних письмових доказів, що і слугувало, у подальшому, підставою для закриття провадження у даній справі з реабілітуючої підстави, визначеної п. 1 ст. 247 КУпАП. Незважаючи на виклики, ОСОБА_15 до суду не з`являвся, а обвинувачений ОСОБА_7 результатами розгляду даної справи не цікавився жодного разу, ніяких прохань не висловлював.
Відповідно до диспозиції ст. 190 КК України обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковано як шахрайство лише у тому разі, коли винна особа ще у момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання. При шахрайстві потерпілий, будучи введеним в оману, ззовні добровільно передає винному майно або право на майно, вважаючи, що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити. Обман за часом передує передачі майна або права на майно і викликає у потерпілого усвідомлення правомірності такої передачі, а суб`єктивна сторона шахрайства характеризується лише прямим умислом і корисливим мотивом.
Стерджуючи про злочинний мотив обвинувачених щодо вчинення шахрайського заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 , сторона обвинувачення оперує матеріалами досудового розслідування, згідно яких останній був необізнаний із результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП щодо нього, адвокат участі у розгляді даної справи не приймав, вводячи в оману першого, висловили останньому вимогу про необхідність надати їм грошові кошти за позитивне вирішення питання про закриття провадження у даній справі.
Тоді як сам потерпілий ОСОБА_15 , вважаючи, що його ошукують, починаючи з 3 липня 2017 року (дата звернення ним із відповідною заявою до керівника Рівненської місцевої прокуратури за фактом вимагання працівником судової гілки влади неправомірної вигоди за вирішення питання, що відноситься до його компетенції) до іншого захисника, будучи вільним у праві вибору такого, не звертався.
Шахрайство являє собою такий вплив на поведінку особи потерпілого, що обумовлює ззовні фактичну добровільну передачу майна винному. Потерпілий, будучи введеним в оману, добровільно передає винному майно, або право на майно, вважаючи, що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити. Тому обман за часом передує передачі майна або права на майно і викликає у потерпілого усвідомлення правомірності такої передачі.
ОСОБА_15 в суді показав, що із прийнятим суддею Березнівського районного суду Рівненської області рішенням у справі про адміністративне правопорушення щодо нього був обізнаний ще у серпні 2017 року із Єдиного державного реєстру судових рішень, тобто у вересні місяці цього ж року, коли адвокат ОСОБА_8 надав йому копію постанови у даній справі та коли він перераховував грошові кошти на надісланий йому картковий рахунок, перший очевидно знав про результати її розгляду, що суперечить фактичним обставинам обвинувачення, які прокурор помилково вважає доведеними, а також свідчить про те, що у означеному випадку, обман за часом не передував передачі майна.
Тоді як сама передача грошових коштів, які як зазначив сам потерпілий, перерахував за реально надані йому адвокатські послуги, відбувалась під контролем правоохоронних органів, а щодо походження таких коштів, у матеріалах провадження містяться істотні суперечності, встановлені, в ході його розгляду, судом.
Згідно даних протоколу огляду та вручення грошових кошт від 15 вересня 2017 року у період часу з 8 год. 30 хв. до 9 год. 00 хв. за місцем проживання ОСОБА_11 , у АДРЕСА_4 , у присутності понятих проведено огляд, відксерення та вручення грошових коштів громадянину ОСОБА_12 , номіналом по 100 (сто) гривень - сто купюр, в загальній сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, які являються власністю ОСОБА_15 для передачі адвокату ОСОБА_8 , та помічнику голови Березнівського районного суду ОСОБА_7 , в якості неправомірної вигоди за непритягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_11 . Однак за змістом постанов прокурора № 820 та № 819 від 11 вересня 2017 року п. 2, імітування обстановки злочину провести із застосуванням спеціальних імітаційних засобів заздалегідь ідентифікованих (помічених) спеціальними флуоресцентними порошком грошових коштів в національній валюті в сумі (не зазначено) грн. п. 4: імітування обстановки злочину провести за рахунок коштів за видатками спеціального призначення управління захисту економіки в Рівненській області.
Свідок ОСОБА_22 , яка проживає разом із потерпілим, в суді показала, що 15 вересня 2017 року, зазначена у згаданому вище протоколі слідча дія не проводилась. У разі огляду та вручення грошових коштів її сину, обов`язково б про це знала.
Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду про те, що залучення грошових коштів, які вручались потерпілому, відбулось у поза процесуальний спосіб. А попередньо узгоджені із працівниками правоохоронних органів дії щодо передачі таких коштів, належність яких потерпілому, у належний процесуальний спосіб не доведена, не можуть оцінюватись як такі, що вчинені унаслідок його обману.
Не містять матеріали провадження і доказів у підтвердження як заволодіння, так і розпорядження обвинуваченими зазначених грошових коштів, які по факту були перераховані потерпілим ОСОБА_15 на банківський рахунок ОСОБА_27 , і який у суді, категорично заперечив будь-яку попередню домовленість із обвинуваченими щодо їх надходження та подальшого використання. Вважав, що це кошти, які надійшли від клієнта за оплату його праці, використавши їх частину на заправку власного автомобіля.
Таким чином обсяг представлених стороною обвинувачення доказів, на глибоке переконання апеляційного суду, не дав можливості суду першої інстанції «поза розумним сумнівом» дійти висновку про наявність у діях обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, що слугувало наслідком визнання їх невинуватими та не було спростовано і прокурором у поданій ним прокурором апеляційній скарзі, правові підстави для задоволення якої, відсутні.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: