Справа № 438/581/16-к
Номер провадження 1-кп/438/2/2022
В И Р О К
Іменем України

29 червня 2022 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Бориславського міського суду Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000360 від 27 квітня 2016 року,
стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Солотвино Богородчанського району Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює адміністратором ФОП ОСОБА_4 , код НОМЕР_1 , має на утриманні непрацездатних батьків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніш неодноразово судимого за вчинення злочинів проти власності, в тому числі вироком Івано-Франківського міського суду від 15 квітня 2013 року за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2013 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.185, ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участі учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника - адвоката ОСОБА_9 , -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи неодноразово засудженим за вчинення злочинів проти власності, маючи непогашену судимість за вчинення тяжкого злочину відповідно до вироку Івано-Франківського міського суду від 15 квітня 2013 року за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2013 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.185, ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці, 29 січня 2016 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю терміну міри покарання, на шлях виправлення не став, повторно вчинив умисний злочин проти власності.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 27 квітня 2016 року близько 12.30 год., маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, за допомогою попередньо заготовлених викрутки та газового розвідного ключа, шляхом злому серцевини циліндричного механізму замка вхідних дерев`яних дверей квартири АДРЕСА_2 , проник в середину у даного приміщення, яке перебуває в користуванні ОСОБА_10 , звідки повторно таємно викрав грошові кошти в сумі 1000 гривень, синтетичну сумку сіро-зеленого кольору вартістю 50 гривень, жіночу шубу світло-бежевого кольору із штучного хутра вартістю 800 гривень, шкіряну чоловічу курточку чорного кольору вартістю 1000 гривень, мобільний телефон марки «Самсунг 9200» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 чорного кольору вартістю 300 гривень, мобільний телефон марки «Самсунг СТ-С3312 (RTL)» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 чорного кольору вартістю 300 гривень, чоловічу золоту обручку 585 проби вагою 7 гр. вартістю 4500 гривень, жіночу золоту обручку 585 проби вагою 5 гр. вартістю 3600 гривень, жіночий золотий перстень з камінцями діамантів 585 проби вагою 2,2 гр. вартістю 1540 гривень, пошкоджений золотий ланцюжок 585 проби вагою 2,5 гр. вартістю 1480 гривень, золотий медальйончик із зображенням «скорпіона» 585 проби вагою 2,5 гр. вартістю 2000 гривень, срібний ланцюжок із хрестиком з зображенням Розп`яття Ісуса Христа вагою 15 гр. вартістю 530 гривень, а загалом на суму 16100 гривень, які належать ОСОБА_10 , чим завдав потерпілій майнової шкоди на загальну суму 16100 гривень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема показав, що 27 квітня 2016 року близько 12.30 год., зламавши серцевину циліндричного механізму замка вхідних дерев`яних дверей квартири АДРЕСА_2 за допомогою викрутки та газового розвідного ключа, які мав при собі, проник у дану квартиру. З даної квартири викрав гроші в сумі 1000 гривень, сумку сіро-зеленого кольору, жіночу шубу світло-бежевого кольору, шкіряну чоловічу курточку чорного кольору, два мобільні телефони марки «Самсунг». Також викрав чоловічу золоту обручку, жіночу золоту обручку, жіночий золотий перстень з діамантами, золотий ланцюжок, золотий медальйончик та срібний ланцюжок.
Розмір майнової шкоди, заподіяну злочином, обвинувачений не оспорює. Майнову шкоду у розмірі 16 200 гривень обвинувачений добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_10 21 травня 2021 року. Крім цього, обвинуваченим добровільно видано працівникам поліції сумку сіро-зеленого кольору. Під час обшуку у житлі обвинуваченого було вилучено два мобільні телефони «Самсунг» та срібний ланцюжок, які обвинувачений викрав у потерплої.

Просить суд суворо не карати. Обрати покарання не пов`язане з реальним відбуттям покарання.
Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники розгляду справи правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.
Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.
Суд, враховуючи покази обвинуваченого про визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднане з проникненням у житло, вчиненому повторно.
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до тяжких злочинів.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , визначеною ст.66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.
Суд не погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність обставини у вищезазначеному провадженні, яке пом`якшує покарання, як щире каяття. Зокрема, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.185 КК України, хоча і визнано в обвинувальному акті обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, проте остання носить лише формальний характер. Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Суд звертає увагу на те, що обвинувачений, намагаючись уникнути відповідальності за скоєне, тривалий час переховувався від суду. Ухвалою суду від 07 березня 2017 року був оголошений у розшук. 26 квітня 2021 року працівниками поліції було встановлено місцезнаходження обвинуваченого, відповідно лише під час судового провадження обвинуваченим забезпечено відшкодування збитків потерпілій (21 травня 2021 року).

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , визначеною ст.67 КК України, є рецидив злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, раніш судимого, є особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, має постійне місце проживання, не одружений, має на утриманні непрацездатних батьків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, беручидо відома наявність обставини, яка обтяжує покарання, що підвищує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та досудову доповідь Дрогобицького МРВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області Державної установи «Центр Пробації» з інформацією, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення органом пробації оцінений як дуже високий, відповідно орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеженні волі на певний строк не можливе та становить високу небезпеку для суспільства (в т.ч.окремих осіб), думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі, заяву потерпілої про відсутність претензій до обвинуваченого та обрання останньому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, враховуючи вік обвинуваченого та позитивну характеристику за місцем проживання, а також релігійної організації, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах мінімальної санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України до обвинуваченого, із врахуванням обставин справи, наслідків та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виходячи з наступного.

Дійсно, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, згідно з положеннями ст. 75 КК України, можливе, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд не погоджується із доводами сторони захисту про поважність причин неявки обвинуваченого до суду, оскільки обвинувачений лікувався за межами України виходячи з наступного.

Ухвалою слідчого судді Бориславського міського суду Львівської області від 29 квітня 2016 року до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Цього ж дня, обвинуваченому було роз`яснено процесуальні обов`язки, що підтверджено відповідним протоколом від 29 квітня 2016 року.

Ухвалою суду від 07 березня 2017 року обвинуваченого було оголошено в розшук.

Подані письмові докази, які свідчать про звернення обвинуваченого ОСОБА_3 за медичною допомогою за межами України в період 2020-2021 роки свідчать лише про його намагання переховуватись від суду.

Далі, оскільки обвинувачений, маючи не погашену судимість за вчинення умисного злочину проти власності вчергове притягується до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, належних висновків для себе не зробив, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що обвинувачений на момент вчинення злочину не працював і не займався будь-якою суспільно-корисною працею, тяжкий умисний злочин вчинив з корисливих мотивів, намагаючись уникнути відповідальності за скоєне, тривалий час переховувався від суду, враховуючи, що відсутність претензій зі сторони потерпілої не може бути визначальною при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання у кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення за вчинений злочин проти власності у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати на загальну суму 351 гривню 84 копійки, пов`язані із залученням експерта, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Обвинуваченому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за № 0000360 ухвалою слідчого судді від 29 квітня 2016 року обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк застосування 2 місяці.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Солотвино Богородчанського району Івано-Франківської області винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку суду до виконання.
Речові докази у справі: два мобільні телефони марки «Самсунг», срібний ланцюжок з хрестиком з зображенням «Розп`яття Ісуса Христа», синтетичну сумку, в якій знаходилась чоловіча шкіряна курточка чорного кольору, одне золоте колечко з камінцями діамантів, жіночу штучну шубу світло-бежевого кольору, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_10 , залишити останній.

Стягнути з ОСОБА_3 351 гривню 84 копійки процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта, на користь держави.
Вирок суду може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1