Номер провадження: 11-кп/813/1397/22
Справа № 501/1367/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 25.03.2022, у кримінальному провадженні №0000223 від 26.03.2021, відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ареда Чернишевського р-ну Читинської обл. рф, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Іллічівськ Одеської обл., громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років із конфіскацією у дохід держави Ѕ частини всього майна, що є його особистою власністю.
ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України і призначено покарання, із застосуванням ч.ч.1, 2 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без конфіскації майна.
Обраний обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із застосування обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зарахований до строку покарання строк їх попереднього ув`язнення, а саме знаходження їх під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 26.03.2021 по 25.08.2021.
Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати.
Вирішене питання щодо арешту майна та вирішено долю речових доказів.
Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими у тому, що 25.03.2021, приблизно о 21 год., за попередньою змовою між собою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом зламу замка вхідної двері, проникли до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить їх знайомому ОСОБА_11 .
Згодом ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потрапивши в квартиру виявили в ній ОСОБА_11 та з метою приховування дійсних своїх намірів, почали вимагати від нього повернути речі їх знайомої ОСОБА_12 , його колишньої співмешканки, яку, на їх думку, він безпідставно вигнав з квартири. При цьому, збираючи речі ОСОБА_12 , безпосередньо ОСОБА_8 заволодів мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 3S» в корпусі сірого кольору ІМЕI1: НОМЕР_1 ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «лайфселл» № НОМЕР_3 , вартістю 1720 грн та ноутбуком марки «Lenovo G50-30 (PenN3530/4/500/DVD) чорного кольору, серійний номер SPF01K3EB, з блоком живлення, вартістю 4150 грн, а всього на загальну суму 5870 грн. При цьому потерпілий ОСОБА_11 почав вчиняти супротив з метою запобігання заволодіння його майном, та з метою подолання супротиву ОСОБА_8 умисно, з метою заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень наніс потерпілому ОСОБА_11 декілька ударів по голові, а ОСОБА_7 , умисно, з метою заподіяння потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів по його обличчю.
Під час нападу обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_11 отримав наступні тілесні ушкодження: садна та закритий перелом кісток спинки носа з незначним зміщенням уламків, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та синця на нижньому повіку лівого ока і спинки носа зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_8 дістав ніж, та утримуючи його в руках і направляючи до обличчя ОСОБА_11 став висловлювати погрози застосування насилля, що є небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_11 , тим самим здійснював на останнього психологічний тиск з метою усунення можливих перешкод покинути місце вчинення кримінального правопорушення.
Після чого, з викраденим майном, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає вирок суду 1-ої інстанції незаконним, просить переглянути справу відносно нього та застосувати положення ст. 75 КК України, зауважуючи, що його роль у вчиненні злочину була другорядною, вказує що все зрозумів та усвідомив, жодного судового засідання не пропускав, проживає в одній квартирі з матір`ю-інвалідом, матеріальну шкоду потерпілому відшкодував повністю та потерпілий претензій до нього не має.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирокзмінити в частині призначення покарання та призначити покарання з випробувальним строком з застосуванням положень ст. 75 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погоджується з вироком суду 1-ої інстанції з наступних підстав:
- не враховане щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 та не враховано, що останній раніше не судимий;
-суд 1-ої інстанції не врахував всіх характеризуючих даних при винесенні вироку та не надав їм належної правової оцінки.
Посилаючись на викладені обставини захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок, винести новий, яким зменшити міру покарання ОСОБА_8 із застосуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України, при врахуванні пом`якшуючих обставин.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 їх захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційних скарг, та просили їх задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вказуючи, що оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частиною 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Мотивуючи винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину що їм інкримінується, суд 1-ої інстанції крім показів обвинувачених, потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , обґрунтовано послався на ряд досліджених ним доказів, яким надав об`єктивну оцінку.
Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Перевіряючи вирок суду 1-ої інстанції на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність, обґрунтованість та вмотивованість. Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для зміни вироку, апеляційним судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Приписами ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд вважає, що при призначенні обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, суд 1-ої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України.
На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченим за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, і чи повинні вони його відбувати, суд 1-ої інстанції з достатньою повнотою врахував: при призначені ОСОБА_7 ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, характер та ступінь його участі у вчиненні кримінального правопорушення.
Водночас, при призначені покарання ОСОБА_8 суд 1-ої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, характер та ступінь його участі у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суд 1-ої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто призначив основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті та не призначив додаткового покарання, що передбачене в санкції статті.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він проживає в одній квартирі з матір`ю-інвалідом, апеляційний суд вважає, що цей факт не зменшує його вини та не може слугувати підставою для звільнення його від відбування покарання за вчинений ним злочин.
Колегія суддів вважає, що призначене місцевим судом покарання, розмір якого достатньо мотивований, не можна вважати таким, що є занадто суворим, про що стверджував обвинувачений ОСОБА_7 та підстави для застосування до нього дії ст. 75 КК України відсутні.
При цьому, апеляційний суд вважає неспроможними твердження захисника ОСОБА_9 про те, що суд 1-ої інстанції не врахував всіх характеризуючих даних обвинуваченого ОСОБА_8 при винесенні вироку та не надав їм належної правової оцінки з наступних підстав.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо можливості застосування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання положень ст. 69 КК України, апеляційний суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 8 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
З огляду на зазначене, доводи захисника ОСОБА_9 , на які вона посилається в своїй апеляційній скарзі, судом 1-ої інстанції були враховані в повній мірі. При цьому, районний суд врахував всі обставини справи, у тому числі пом`якшуючі покарання обставини, а тому підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України апеляційний суд не вбачає.
За таких обставин, апеляційний суд вважає що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 25.03.2022, у кримінальному провадженні №0000223 від 26.03.2021, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4