ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2520/22 Справа № 208/2945/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
засудженої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року про відмову у задоволенні подання начальника державної установи "Кам`янська виправна колонія (№34)" про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2022 року відмовлено у задоволенні подання начальника державної установи "Кам`янська виправна колонія (№34)" про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції зазначив, що сумлінна поведінка ОСОБА_7 підтверджується позитивною характеристикою установи відбування покарання, однак засуджена має подяки, оголошені за «зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці», тобто фактично за ті дії, які і так повинна була дотримуватись. проте виправлення засудженої, тобто одна з складових матеріальної підстави умовно-дострокового звільнення, нічим не підтверджено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджена просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо неї умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що законом не передбачена ні кількість, ні періодичність заохочень, необхідних для застосування ст. 81 КК України, при цьому зразкова поведінка не входить до обов`язків засуджених. Вказує, що мала лише одне стягнення, яке на даний час погашено, по прибуттю до установи була працевлаштована, неодноразово на добровільній основі виконувала обов`язки старшої днювальної, навчалась та отримала 4 розряд швачки, навчається у Сумському державному університеті за фахом комп`ютерні науки, приймає активну участь у культурно-масових заходах, спортивних змаганнях, робить вироби до конкурсів, які проводяться в установі.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджена ОСОБА_7 підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання установи відбування покарань, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджена вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2013 року за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року було зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2013 року строк попереднього увязнення з 12 березня 2012 року по 27 червня 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування засудженою покарання 12 березня 2012 року.
Кінець строку відбування засудженою покарання 27 листопада 2023 року.
Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики на ОСОБА_7 остання в місцях позбавлення волі знаходиться з 12 березня 2012 року.
З 16 березня 2012 року перебувала у державній установі Криворізька установа виконання покарань (№3), де мала одне стягнення, яке було знято в порядку заохочення, всього мала 2 заохочення.
З 16 серпня 2013 року відбуває покарання в державній установі Кам`янська виправна колонія (№34), по прибуттю до установи засуджена була працевлаштована на швейне виробництво механіком, в подальшому за виробничою необхідністю була переведена на посаду приймальника матеріалів, напівфабрикатів та готових виробів, з об`ємом роботи справлялась в повному обсязі, вчасно та якісно, з січня 2020 року на добровільних засадах виконувала обов`язки старшої днювальної відділення СПС №7, з 09 червня 2021 року за виробничою необхідністю була переведена до відділення СПС №1 з подальшим працевлаштуванням на майстернях установи підсобним робітником першого тарифного розряду та виконувала обов`язки днювальної відділення, з 14 грудня 2021 року залучається до праці в майстернях установи підсобним робітником першого тарифного розряду, до праці ставиться сумлінно, має 6 заохочень, стягнень не має, виконує роботи з благоустрою установи з розумною ініціативою, приймала участь у культурно-масових заходах, які проходили в установі, також брала участь у спортивних змаганнях, реалізувала програму диференційного виховного впливу Подолання алкогольної залежності, залучена до програм диференційного виховного впливу за напрямками Підготовка до звільнення та Фізкультура і спорт, у 2021 році вступила до вищого навчального закладу м.Суми та навчається за фахом комп`ютерні технології, підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, отримання пересилок та передач.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з огляду на вказані обставини не можна поведінку засудженої за весь період відбування покарання визнати сумлінною та остання на даний час не довела свого виправлення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженої, оскільки наявність 6 заохочень, відсутність стягнень, працевлаштовання засудженої та отримання освіти ще не підтверджує того, що засуджена повністю стала на шлях виправлення, така поведінка засудженої не може бути підставою для її умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженої зазнає позитивних змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджена виконує завдання адміністрації, приймає активну участь у культурно-масових заходах, спортивних змаганнях, робить вироби до конкурсів, які проводяться в установі, не можуть свідчити, що засуджений виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначені обставини свідчать лише про намагання засудженої використати формальні підстави - факт відбуття певної частини покарання для звільнення з місць позбавлення волі.
При цьому той факт, що у засудженої відсутні порушення режиму утримання під час перебування в колонії, має місце, проте згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додерження правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженої, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджена довела своє виправлення.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженої умовно-дострокового звільнення остання не навела в апеляційній скарзі та не надала при її розгляді.
Доводи засудженої про упереджене ставлення до неї суду є безпідставними, як і її твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджена за весь період відбування покарання не довела свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженої не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи відбування покарань, а також не свідчать про доведення засудженою свого виправлення та про наявність підстав для її звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року про відмову у задоволенні подання начальника державної установи "Кам`янська виправна колонія (№34)" про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4