ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 688/3336/18

Провадження № 11-кп/4820/19/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретарів
судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000493 від 25 квітня 2018 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2020 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2020 року

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно- технічна, не одруженого, непрацюючого, учасника бойових дій, раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання постановлено ОСОБА_12 у рахувати з 05 лютого 2020 року.

Зараховано ОСОБА_12 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 квітня 2018 року по 04 лютого 2020 року включно.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта професійно- технічна, розведеного, непрацюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з 05 лютого 2020 року.

Зараховано ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 квітня 2018 року по 04 лютого 2020 року включно.

Позов потерпілої ОСОБА_13 задоволено частково.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_14 11127 (одинадцять тисяч сто двадцять сім) грн. 90когі. на відшкодування майнової шкоди та 400000 (чотириста тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КГЖ України.

За вироком суду, 24 квітня 2018 року, близько 21-ої години, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , з метою вживання спиртних напоїв прийшли в належне на праві власності ОСОБА_15 домоволодіння АДРЕСА_3 , в якому відпочивали ОСОБА_15 та її співмешканець ОСОБА_16 , на стукіт яких у вікна та двері ОСОБА_15 відкрила їм двері. Перебуваючи у веранді будинку між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з однієї сторони та ОСОБА_15 з другої сторони виник конфлікт через небажання останньої прийняти їх пропозицію пройти в будинок та вживати з ними спиртні напої. В цей час з кухні у веранду вибіг ОСОБА_16 , відіпхнув ОСОБА_15 в сторону, заперечуючи пропозицію незнайомих йому ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вживати у будинку спиртні напої, повідомивши останнім, що в будинку не бар і не бордель, став вимагати залишити житло, оскільки вони перешкоджають відпочинку. ОСОБА_10 , будучи обурений вимогою ОСОБА_16 покинути приміщення будинку, під час словесного конфлікту з потерпілим, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс останньому удар кулаком в обличчя, після чого ОСОБА_16 умисно один удар кулаком в ділянку лівої частини тулуба та один удар кулаком в ділянку правої частини тулуба наніс ОСОБА_12 , внаслідок чого ОСОБА_16 впав на підлогу. Підвівшись з підлоги, коли йому продовжили умисно наносити удари кулаками по обличчю та тілу,

ОСОБА_16 , захищаючи своє життя та здоров`я від протиправних посягань, взяв з підлоги сокиру, з метою примусити ОСОБА_12 і ОСОБА_10 покинути помешкання, наніс останньому сокирою два удари в ділянку голови, після чого ОСОБА_12 і ОСОБА_10 залишили будинок і вийшли у подвір`я. Перебуваючи у подвір`ї вказаного домоволодіння, ОСОБА_12 вирвав з рук ОСОБА_16 сокиру та з мотивів помсти правою рукою умисно наніс останньому удар в тулуб спереду в бік, після чого правою рукою схватив за ручку сокири і лівою рукою умисно наніс йому удар в область печінки, від якого потерпілий впав на сідниці, після чого від поштовху ОСОБА_12 ліг на спину на землю головою на траву. Після цього у подвір`ї вищевказаного домоволодіння, ОСОБА_10 з мотивів помсти умисно наніс ОСОБА_16 один удар ногою в підборіддя, після чого обома ногами наніс не менше трьох ударів в голову та ліву ділянку тулуба, від чого той втратив свідомість. В цей же час ОСОБА_12 умисно наніс лежачому без свідомості на землі ОСОБА_16 не менше шести ударів обома ногами в голову та ліву частину тулуба. З метою захисту ОСОБА_16 . ОСОБА_15 лягла на потерпілого і своїм тілом та руками прикрила його тулуб і голову, а ОСОБА_12 та ОСОБА_10 продовжили ногами бити потерпілого, при цьому удари приходились і по руках ОСОБА_17 . На прохання ОСОБА_15 побиття потерпілого припинилось. В результаті протиправних дій ОСОБА_12 спільно із ОСОБА_10 заподіяли ОСОБА_16 тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою речовини головного мозку в лівих скроневій та тім`яній частках, правій гемісфері мозочку, базальних зонах обох лобних часток, субдуральної гематоми (крововиливу під твердою мозковою оболонкою) в лівій лобно-скронево-тім`яній ділянці, субарахноїдального крововиливу (під м`якою мозковою оболонкою) переважно зліва та в ділянці мозочку, внутрішлуночкових крововиливів в обидва бокові шлуночки, з крововиливом на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в правій скронево-потиличній ділянці, рани нижньої губи, поверхневих саден обличчя, правої вушної раковини, саден з правої та лівої сторони голови, підшкірних крововиливів обличчя, двобічних параорбітальних гематом, крововиливу під кон`юктиву лівого ока, які в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які в клінічному перебігу спричинили загрозливе для життя явище набряк та стиснення головного мозку, зміщення серединних структур головного мозку, та призвели до настання смерті, в даному випадку мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті ОСОБА_16 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 у реанімаційному відділенні Шепетівської ЦРЛ.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 просить вирок суду скасувата та ухвалити виправдувальний вирок. Також просить в частині задоволення позову ОСОБА_14 скасувати повністю та відмовити в задовленні позову.

Вважає, що вирок суду є незаконним та не обгрунтованим, при розгляді справи судом було допущено неправильне застосування кримінального закону, однобічність та неповнота судового слідства. Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та є передчасними, оскільки не

грунтуються на матеріалах справи. Суд першої інстанції безпідставно відхилив заперечення своєї вини обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень. Зазначає, що суд мав оцінити всі зібрані у справі докази, які містяться в показаннях свідків, потерпілої, підсудних та інших джерелах. Суд безпідставно проігнорував клопотання, сторони захисту, про призначення додаткової судово медичної експертизи. Вважає, що докази, якими сторона обвинувачення обгрунтовує наявність в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, мають ознаки недопустимості доказів, зокрема, апелянт вважає, що недопустимими доказами є: додаток до протоколу огляду місця пригоди у вигляді фото-таблиці до протоколу від 25.04.2018 року; протокол слідчого експеременту з свідком ОСОБА_15 з додатками до нього та відеозапис самого слідчого експеременту; протокол огляду трупа ОСОБА_16 від 11.05.2018 року з додатками до нього; висновок СМЕ № 126 трупа ОСОБА_16 ; висновок судово-токсилогічної експертизи №977; висновок судово-імунологічної експертизи №295; висновок судово-гістологічної експертизи № 828; висновок комісійної судово-медичної експертизи №52; висновок №1228 до комісійної експертизи та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_10 і ОСОБА_12 .

В апеляційні скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок суду щодо ОСОБА_12 скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Вважає, що вирок суду постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що висновок суду є необгрунтованим, не відповідає матеріалам справи та дослідженим судом доказам. Зазначає, що зміст Протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 складений із порушенням ч.6 ст.240 КПК України, не відповідає вимогам ст. 105 КПК України і додаток до Протоколу у вигляді фото таблиці. Зазначає, що в постанові про визначення групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування було відсутнє прізвище слідчого ОСОБА_18 , а тому всі слідчі дії здійснені цим слідчим є недопустимими доказами. Захист вважає, що висновок суду про наявність причинного зв`язку між діями обвинувачених з наслідками, у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть поттерпілого ОСОБА_16 , не грунтуються на фактичних обставинах справи та не підтверджується допустимими доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримання доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та просила скасувати вирок в частині обвинувачення ОСОБА_12 та закриття провадження з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.284 КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині обвинувачення ОСОБА_12 слід скасувати та закрити провадження в зв`язку з його смертю, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зазначений вирок суду захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 оскаржила до Хмельницького апеляційного суду.

ІНФОРМАЦІЯ_4 обвинувачений ОСОБА_12 помер, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 1403 від 28 квітня 2020 року (Т.3 а.с.м.к.п. 134-135).

11 травня 2022 року до Хмельницького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_19 (який є братом померлого обвинуваченого ОСОБА_12 ) про відмову від підтримання апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок суду Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2020 року. Просить кримінальне провадження відносно ОСОБА_12 закрити у зв`язку зі смертю ОСОБА_12 , на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 121 КК України, тобто у вчиненні злочину, за який він засуджений, за наведених в вироку обставин підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Дії ОСОБА_10 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч.2 ст.121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 вину не визнав, позов потерпілої не визнав, показав, що 24 квітня 2018 року, під час вживання кави біля магазину «Смак» ОСОБА_12 повідомив, що піде до ОСОБА_15 , оскільки в неї можуть перебувати його товариші. Після цього з власної ініціативи купив пляшку горілки і разом з ОСОБА_12 прийшли до будинку ОСОБА_15 , яка по їх приходу до будинку, з будинку повідомила, що дверей не відкриє. Коли ОСОБА_12 пішов по своїх потребах, він повідомив ОСОБА_15 , що має горілку, запропонував їй випити і попросив її розповісти про смерть її подруги і його знайомої. Відкривши двері, ОСОБА_15 сказала, що пити не буде, оскільки погано її чоловіку, після чого з нею сварились декілька хвилин, в ході чого пропонував їй зайти в будинок, однак вона заперечувала і повернулась в будинок. Коли ОСОБА_15 перебувала у будинку, а він перебував на сходах біля дверей веранди, почув крик «Зарубаю», «Ви задовбали», з будинку вискочив ОСОБА_16 і вдарив його сорокою в ліву брову. Після того, як він поточився назад, потерпілий, виражаючись нецензурно, вдарив його гострою частиною сокири в лоб, а у відповідь він наніс потерпілому удар кулаком в груди. Йому стало зле, пішла кров, тому присів і не бачив, що відбувається далі, так як все залило кров`ю. Чув лише як ОСОБА_15 вибігла з хати і кричала «Не бийте», як матюкались і боролись потерпілий з ОСОБА_12 . Далі його підвів ОСОБА_12 і повів на вулицю, при цьому він зачепився ногами, мабуть, за ОСОБА_15 , від чого в неї могли виникнути тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_12 повернувся, забрав сокиру і повів його до магазину, де його помили і звідти повезли в лікарню. В лікарні йому зашили рану, після чого привезли потерпілого. Де взяв сокиру ОСОБА_16 , не бачив. До 24 квітня 2018 року був у ОСОБА_15 дома два рази. Підстав його оговорювати у ОСОБА_15 не має. Тілесні ушкодження у ОСОБА_16 були, бо його били постійно, за 2 тижні, за місяць до 24 квітня 2018 року, можливо він впав.

Суд першої інстанції повною мірою перевірив такі твердження обвинуваченого, навів спростування таких доводів обвинуваченого, з якими погоджується колегія суддів, позаяк такі доводи обвинуваченого, на переконання апеляційного суду, вказують про намагання обвинуваченого уникнути настання відповідальності за вчинене.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України підтверджується наступними доказами, які дослідженні судом першої інстанції, яким суд дав вірну оцінку з якою погоджується колегія суддів.

Згідно показів потерпілої ОСОБА_14 , яка є сестрою ОСОБА_16 вбачається, що 25 квітня 2018 року приблизно о 09-00год., коли вона лікувалась у стаціонарі кардіологічного відділення Шепетівської ЦРЛ, їй зателефонувала жінка і повідомила, що її брата ОСОБА_16 побили ОСОБА_20 та ОСОБА_10 , тому той у реанімації. У лікарні завідуючий відділенням повідомив, що її брат перебуває у реанімації у дуже важкому стані. Зайшовши у реанімацію, побачила що у брата дуже побита голова, ніс, вибита ключиця, він весь синій, набряклий. Обласним нейрохірургом було проведено операцію, в голові були згустки крові. Після сорока днів по смерті брата ОСОБА_15 казала, що його побили ОСОБА_10 і ОСОБА_12 коли брат казав їм вийти з будинку, брата били ногами, а вона його захищала. Брат був худий. Після смерті брата 3-4 рази перебувала на лікуванні, стала інвалідом, за власні кошти лікувала та поховала брата, обвинувачені їй не допомогали. Розмір моральної шкоди визначає стражданнями, пов`язаними з втратою рідного брата, який їй у всьому допомагав, не може фізично працювати, постійно лікується.

Свідок ОСОБА_15 , в суді першої інстанції показала, що приблизно о 15-00год. 24 квітня 2018 року разом з ОСОБА_21 прийшли з городу у свій будинок і обоє лягли відпочивати, перед цим вживали пиво. Коли пішов ОСОБА_16 з будинку вона не чула, але приблизно о 19-ій годині він прийшов в будинок без одного шльопанця, з подряпиною і гематомою на правій стороні щоки біля вуха, двома вибитими зубами, з яких йшла кров, і розповів, що ходив до магазина за цигарками і двоє невідомих побили його біля старої школи, яка за 200-300 метрів від її будинку, куди і хто бив не казав. Спілкувався з нею ОСОБА_16 до 21-ої години вільно, нормально, казав, що шльопанця загубив, що у нього болить голова, свідомості не втрачав. Приблизно о 21-ій годині почула стук, пішла відчинила двері будинку, побачила, що прийшли ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , у руках яких був пакет, вміст якого не бачила, які сказали, що хотіли б розпити пляшку у її хаті. У відповідь повідомила ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , що в неї в хаті травмований чоловік, вони відпочивають і розпивати не будуть. В цей час, коли вона стояла у веранді, з кухні на веранду вибіг ОСОБА_16 , взяв біля дверей у веранді сокиру, і став кричати що всіх повбиває, бо не дають йому відпочивати, відіпхнув її в сторону і замахнувся сокирою, яку тримав за ручку в руці, на ОСОБА_10 , але удару не наніс. ОСОБА_12 забрав у ОСОБА_16 сокиру і викинув, але куди, вона не бачила. Коли всі перебували перед порогом, ОСОБА_16 вдарив стоячого перед ним ОСОБА_12 кулаком в живіт. Вона зайшла у веранду включити світло, а коли вийшла з веранди, то побачила, як ОСОБА_16 лежав на землі, біля нього перебували ОСОБА_12 і ОСОБА_10 , останній ногою наніс два удари справа по тілу лежачому на спині головою до порога ОСОБА_16 . Після цього вона лягла на ОСОБА_16 обличчям до його обличчя і стала кричати не бити, і не бачила хто з однієї, а хто з другої сторони, але обоє ногами били ОСОБА_16 . Коли своїми руками закривала голову ОСОБА_16 , то їй по руках нанесли ударів чотири, удар по стегну. Хто і в якій послідовності бив сказати не може, але як били, то стояли від них лежачих з обох боків і нанесли приблизно 8 ударів. Коли збиралась накрити ОСОБА_16 собою, то він ще щось говорив, але не розбірливо. Яким чином ОСОБА_16 опинився на землі, не бачила. Побиття припинилось на її прохання, після чого ОСОБА_12 і ОСОБА_10 пішли з двору нічого не кажучи, допомоги йому не надавали, на її прохання дати мобільний телефон, щоб викликати швидку допомогу, телефон їй не дали. Коли піднялась із ОСОБА_16 , то побачила в останнього кровотечу з правого вуха, на її прохання встати він лише хрипів, вже був без свідомості. Побиття тривало 10-15 хвилин і весь час вона просила не бити ОСОБА_16 , а всього з моменту приходу ОСОБА_12 і ОСОБА_10 і до їх виходу з двору пройшло до 30-ти хвилин. Далі вона відливала ОСОБА_16 водою, побігла до сусідки ОСОБА_22 щоб викликати швидку допомогу, якій казала, що ОСОБА_16 побили ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . До приїзду швидкої, яка приїхала через півтори години, ОСОБА_16 до свідомості не приходив. Під час проведення з нею слідчого експерименту на місці події показувала все добровільно, вірно, оскільки тоді події пам`ятала краще. Підстав казати неправду, обмовляти обвинувачених, не має. Стверджує, що тілесні ушкодження, які вказані у висновку медичної експертизи, в неї від ударів ОСОБА_10 і ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_23 , в суді першої інстанції показала, що бачила, як приблизно о 15-ій годині сусіди ОСОБА_15 з ОСОБА_16 по дорозі з городу йшли додому, проходили від неї на відстані 5-ти метрів, тілесних ушкоджень на них не бачила. Ввечері, коли перебувала біля своїх воріт, її покликала ОСОБА_15 і попросила викликати швидку допомогу, при цьому сказала, що ОСОБА_16 побили ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .. Прийшовши у двір до ОСОБА_15 , побачила лежачого без свідомості, хриплячого, направленого головою до сходів ОСОБА_16 , в якого з рота йшла кров.

Із показів свідка ОСОБА_24 вбачається, що коли темніло на дворі, то чув крик ОСОБА_15 з її будинку, але нічого не бачив, бо на крик його не пустила невістка.

Свідок ОСОБА_25 показала, що перебуваючи на вулиці бачила, як приблизно о 21-ій годині по вулиці в сторону будинку ОСОБА_15 йшли ОСОБА_10 і ОСОБА_12 . Хвилин через 40 ОСОБА_26 казала, що на прохання ОСОБА_15 викликала швидку допомогу, оскільки ОСОБА_27 і Змерега, побили її співмешканця.

Свідок ОСОБА_28 в суді першої інстанції показав, що від сусідки ОСОБА_25 чув, що 24 квітня 2018 року ОСОБА_10 і ОСОБА_12 побили співмешканця ОСОБА_15 . Крім того, свідок вказав, що був понятим під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_15 , весь час знаходився поряд з нею, під час якого остання добровільно розповідала і показувала, що бійка була в хаті і на дворі. Події ОСОБА_15 розказувала сама, показувала на статисту як хлопці били, підказок чи тиску з боку працівників поліції не було, всі події знімались на відеокамеру, ще одним понятим був ОСОБА_29 . ОСОБА_15 хоч і перебувала у нетверезому стані, але розуміла що показує і розказує, на стан здоров`я не скаржилась.

Із показів свідка ОСОБА_30 , вбачається, що працюючи в магазині «Смак» в смт. Гриців, в кінці квітня 2018 року, ввечері, коли надворі було темно, на шум вибігла на вулицю, де побачила ОСОБА_10 , в якого з голови йшла кров, його обличчя було закривавлене, збоку біля його ноги лежала сокира зі слідами крові на лезі. ОСОБА_10 тримав за руку ОСОБА_12 . Взявши з магазина воду, полила її ОСОБА_10 на голову і після того як він вмився побачила на голові рублену рану. ОСОБА_10 казав, що чоловік розбив йому голову. На пропозицію ОСОБА_12 поклала в кульок і занесла в магазин сокиру, яку наступного дня інші продавці видали працівникам поліції. ОСОБА_31 спокійна, її співмешканець конфліктний не був, про обставини спричинення останньому тілесних ушкоджень їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_32 в суді першої інстанції показав, що після 20-ої години більше року тому, як фельдшер швидкої допомоги автомобілем під керуванням ОСОБА_33 виїхали по виклику на провул. Леніна в смт. Гриців в зв`язку з побиттям чоловіка. По дорозі на виклик, недалеко від магазину «Смак» його зупинив власник цього магазину, де він надав медичну допомогу для ОСОБА_10 , оскільки в останнього була рана голови від удару сокирою, після чого завіз його в Шепетівську ЦРЛ. Після цього повернувся і поїхав на раніше повідомлений виклик. Прибувши на місце, побачив потерпілого і його співмешканку. Потерпілий лежав у дворі на спині, без свідомості, головою на сходинці, по пояс голий. На потерпілому була подряпина на правій щоці, гематома ззаду голови. Співмешканка потерпілого перебувала у нетверезому стані, кричала що билися, казала, що потерпілий вдарився головою. Потерпілого доставив без свідомості в реанімацію Шепетівської ЦРЛ. На його думку потерпілому був нанесений сильний удар від якого людина відразу втрачає свідомість. ОСОБА_12 в той вечір не бачив.

Свідок ОСОБА_34 в суді першої інстанції показав, що на пропозицію дільничного інспектора разом і з своїм сусідом, як поняті, прийшли у двір ОСОБА_15 , куди хвилин через п`ять приїхали ще троє поліцейських. Після приїзду слідчого, під час слідчого експерименту ОСОБА_15 у дворі свого господарства добровільно, без будь-чийого примусу, показувала на статисту як відбувались події під час бійки. Всі події знімали на камеру.

Із показів свідка ОСОБА_35 вбачається, що в обідню пору, того дня коли був побитий співмешканець ОСОБА_15 , остання із співмешканцем йшли з лопатами і співмешканець ніс на плечах мішок картоплі. Тілесних ушкоджень на співмешканцю ОСОБА_15 не бачив. Ввечері цього ж дня, коли він з дружиною був на вулиці, прийшла ОСОБА_15 і попросила його дружину викликати швидку допомогу, повідомивши при цьому, що хлопці побили співмешканця. По приїзду швидкої допомоги, він з сином поклали потерпілого на ноші і допомогли занести в автомобіль швидкої допомоги.

Свідок ОСОБА_36 в суді першої інстанції показав, що був у ролі статиста під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 . Коли його запросили для участі у вказаній слідчій дії, то у дворі вже перебували двоє понятих. Слідчий експеримент проходив в приміщенні будинку та у дворі, під час якого ОСОБА_15 добровільно розказувала і показувала про побиття потерпілого, зокрема, як потерпілий стояв на колінах, як вона його закривала. Всі дії фіксувались на відеокамеру. Після закінчення слідчої дії підписав документи у яких вже були підписи інших осіб. ОСОБА_15 перебувала у нетверезому стані.

Із показів свідка ОСОБА_37 , який показав, що живе по сусідству з ОСОБА_15 . Приблизно о 21-ій годині більше року тому, біля магазину бачив ОСОБА_10 , в якого була кров в районі брови, та з ним ОСОБА_12 з сокирою в руці. ОСОБА_10 надали допомогу після чого його забрала швидка допомога. У дома батьки повідомили, що у ОСОБА_15 була бійка. Особисто бачив як потерпілий без верхнього одягу, грязний лежав у дворі, у нього з рота кровило, допомагав вантажити потерплого, який був без свідомості, в автомобіль швидкої допомоги. Цього ж дня близько 15-ої години бачив ОСОБА_15 і потерпілого, коли вони йшли по вулиці, останній ніс мішок з картоплею, після чого бачив як вони обідали дома у дворі.

Із протоколу огляду місця події від 25.04.2018 року з фото таблицями до нього вбачається, що при огляді території належного ОСОБА_15 домоволодіння по АДРЕСА_3 , на порозі та біля порогу спостерігаються сліди боротьби, зокрема на бетонному покритті біля будинку на відстані 1,5 метрів від сходинки виявлено плями бурого кольору зовні схожі на кров. На поверхні бетонної площадки на відстані близько 40см від дерев`яного порогу виявлено ґудзик білого кольору з чотирма отворами із залишком нитки білого кольору. При огляді будинку та кімнат слідів боротьби не спостерігається.

Згідно висновку експерта №216 від 05.06.2018 року вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_16 та кров підозрюваного ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0, тому кров на марлевому тампоні зі змивом з поверхні бетонного покриття може належати потерпілому ОСОБА_16 і підозрюваному ОСОБА_10 , в крові яких виявлено антиген В.

Даними протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 25.04.2018 року, з доданими до нього стенограмою та відтвореним в суді першої інстанції відеозаписом вказаної слідчої дії вбачається, що ОСОБА_15 на місці злочину показує як за місцем її з співмешканцем ОСОБА_16 проживання по АДРЕСА_3 , коли вона і співмешканець перебували у будинку, почула як у двері та у вікна голосно стукали. ОСОБА_16 встиг одягти штани і вийшов на поріг, після чого назад забіг у будинок, в будинок зайшли знайомі їй односельчани ОСОБА_27 і Змерега, які ніколи в неї не були і з якими ніяких відносин не мала. Коли ОСОБА_16 пішов відкривати двері, чула як у веранді його б?ють («гупають кулаками») і останній просив їх вийти з будинку, заперечував їх пропозиції посидіти і випити, висловлюючись при цьому що тут не бар і не бордель. Вийшовши з будинку ОСОБА_15 вказує, що побачила як ОСОБА_16 стоїть на «карачках» обличчям до неї і намагається піднятися із землі, що показала на манекені. При цьому Змерега стояв на сходинці, а в Дубини в руках була їхня сокира. Змерега тримався за лоба і вдарив Метлицького ногою в підборіддя, від чого останній відлетів назад і перевернувся на лівий бік, після чого свідок показує як ОСОБА_38 ще двічі ногами вдарив Метлицького в голову, наносив удари обома ногами по тулубу, в ключицю, голову, всього наніс лежачому потерпілому більше п`яти, менше десяти ударів, після чого вийшов на вулицю і став телефонувати, а потерпілий залишився лежати не рухаючись. Вийшовши за ОСОБА_38 на вулицю, попросила у нього зателефонувати в поліцію, на що ОСОБА_38 крикнув до неї і пішов далі. Коли повернулась на подвір?я, побачила як ОСОБА_39 сильно б?є Метлицького ногами в голову, по тулубу, ногах, тому лягла на останнього і стала його закривати. Всього ОСОБА_27 наніс потерпілому обома ногами приблизно шість ударів. Коли просила не бити і закривала руками голову потерпілого, ОСОБА_27 наніс удар ногою їй в руку. Коли накрила собою Метлицького, то він вже був без свідомості, нічого не говорив, хрипів, випльовував з рота кров, кров також йшла з обох вух.

Згідно висновку експерта №191 від 03.05.2018 року, у ОСОБА_15 виявлено тілесні ушкодження: синець на задній поверхні лівого передпліччя, чотири синці на поверхні лівого стегна, два синці на поверхні правої гомілки, які утворились від дії тупих твердих предметів або при ударах об такі і відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Відповідно до висновку експерта №111 від 21.06.2018 року, при судово-цитологічному дослідженні сокири та дерев`яного сокирища сліди крові та епітальні клітини з ядрами не виявлені.

Висновком експерта №196 від 13.06.2018 року встановлено, що у ОСОБА_10 мали місце такі тілесні ушкодження: дві рани на поверхні лоба, які, ймовірно, виникли від двох травмуючих дій гострого рублячого предмета (предметів), можуть відповідати строку 24.04.2018 року, за своїм характером самі по собі відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я.

Згідно висновку експерта №197 від 07.05.2018 року, у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень не виявлено.

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 11.05.2018 року з фото таблицями до нього, у палаті відділення інтенсивної терапії та анестезіології Шепетівської ЦРЛ на ліжку знаходиться накрите простирадлом лежаче на спині тіло трупа чоловічої статі.

Згідно висновку експерта №126 від 18.07.2018 року, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_16 виявлені такі тілесні ушкодження: А) закрита внутрішньочерепна травма із забоєм лівої півкулі великого мозку та правої півкулі мозочка, крововиливами під оболонки лівої півкулі головного мозку з підшкірним крововиливом в скронево-потиличній ділянці голови справа та саднами на м`яких покровах голови зліва, які утворились від, щонайменше, двох травмуючих дій за механізмами «удар-протиудар» та «тертя», могли утворитись незадовго до госпіталізації в лікарню (не більше ніж за одну добу) як внаслідок падіння з висоти власного зросту при наданні тілу певного прискорення (удару, поштовху, тощо) з послідуючим ударом правою скронево-потиличною ділянкою голови об тупу тверду переважаючу плоску поверхню так і внаслідок безпосереднього контакту лівою поверхнею голови з тупим твердим предметом з неоднорідною поверхнею, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення, а в даному випадку, що призвело до смерті. Дане тілесне ушкодження знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Після утворення даного тілесного ушкодження ОСОБА_16 міг втрачати свідомість. Судово-медичні дані про можливість здійснення активних цілеспрямованих дій після спричинення даного тілесного ушкодження відсутні. Б) рана на поверхні нижньої губи, яка виникла від, щонайменше, однієї ударної травмуючої дії тупого твердого предмета, могла виникнути внаслідок удару кулаком незадовго до госпіталізації в лікарню, має ознаки тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я по відношенню до живої людини та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. В) двобічні параорбітальні гематоми, крововилив під кон`юктиву лівого ока, поверхневі садна обличчя, правої вушної раковини, правого надпліччя, підшкірні крововиливи правого плеча, два садна на поверхні лівого ліктевого суглобу, які утворились від, щонайменше, семи травмуючи дій за ударним механізмом у поєднанні з тертям травмуючими поверхнями незадовго до госпіталізації в лікарню, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості по відношенню до живої людини та в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. Тілесних ушкоджень характерних для самозахисту на трупі ОСОБА_16 не виявлено. Смерть ОСОБА_16 настала внаслідок закритої внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась забоєм головного мозку та крововиливами під його оболонки.

Висновком судово-психіатричної експертизи №345 від 05.06.2018 року встановлено, що ОСОБА_12 в момент вчинення інкримінованого злочину будь-якими психічними захворюваннями не страждав, не страждає такими і на теперішній час, в момент вчинення злочину міг і на даний час може усвідомлювати свої дії, керувати ними і відповідати за них, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Із висновку судово-психіатричної експертизи №420 від 11.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_10 в момент вчинення інкримінованого злочину будь-якими психічними захворюваннями не страждав, не страждає такими і на теперішній час, в момент вчинення злочину міг і на даний час може усвідомлювати свої дії, керувати ними і відповідати за них, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Згідно протоколу про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 12.07.2018 року, проведеної на підставі ухвали слідчого судді від 07.05.2018 року, аудіозапис яких відтворено в судовому засіданні першої інстанції, ОСОБА_12 вказує, що в смт. Гриців разом з другом прийшли випити до однієї подруги, а її товариш вискочив з сокирою та вдарив його друга в голову. На крик прибіг із-за хати, забрав у нього сокиру, викинув за забор, два рази вдарив його в печінку і селезінку, від чого той впав, а подруга його накрила і стала кричати не бийте. Вони ще йому дали пару раз по ногах, задниці. Вказує, що на «очній ставці» вона поміняла покази в їх сторону.

Даними протоколу про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 12.07.2018 року, проведеної на підставі ухвали слідчого судді від 07.05.2018 року, аудіозапис яких відтворено в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_10 вказує, що з «подєльніком», який сидить разом з ним, зайшли в гості до однієї дами, там в неї живе один, другий, третій, просто зайшли в гості випити по 100 грамів, бо не було де, де і получив сокирою в лоб - два рази рубанув, а в отдачу дав по ребрах.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №52 від 10.09.2018 року, у ОСОБА_16 виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою речовини головного мозку в лівих скроневій та тім`яній частках, правій гемісфері мозочку, базальних зонах обох лобних часток, субдуральної гематоми в лівій лобно-скронево-тім`яній ділянці, субарахноїдального крововиливу (під м`якою мозковою оболонкою) переважно зліва та в ділянці мозочку, внутрішлуночкових крововиливів в обидва бокові шлуночки, з крововиливом на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в правій скронево-потиличній ділянці, яка могла утворитися від сукупної дії тупих твердих предметів, прикладених в ділянку обличчя та волосяної частини голови, за своїм характером могла утворитися як внаслідок падіння з висоти власного зросту при надані тілу певного прискорення (удару, поштовху, тощо) з послідуючим ударом головою об тупі тверді предмети, так і внаслідок неодноразових ударів тупими твердими предметами по голові, від не менше 6-7 травмуючих дій. Вказана закрита черепно-мозкова травма та крововилив в правій скронево-потиличній ділянці могли утворитись незадовго до госпіталізації 25.04.2018 року ОСОБА_16 в Шепетівську ЦРЛ. В момент заподіяння виявлених тілесних ушкоджень потерпілий міг перебувати як у вертикальному, так і в горизонтальному чи близьких до них положеннях. В момент заподіяння кожного із встановлених тілесних ушкоджень потерпілий міг бути повернутий відповідними ділянками тіла до травмуючого об`єкта (об`єктів). Тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 , які б могли утворитись при самозахисті, не встановлено. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою речовини головного мозку в лівих скроневій та тім`яній частках, правій гемісфері мозочку, базальних зонах обох лобних часток, субдуральної гематоми в лівій лобно-скронево-тім`яній ділянці, субарахноїдального крововиливу (під м`якою мозковою оболонкою) переважно зліва та в ділянці мозочку, внутрішлуночкових крововиливів в обидва бокові шлуночки, з крововиливом на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в правій скронево-потиличній ділянці, рани нижньої губи, поверхневих саден обличчя, садна правої вушної раковини, саден з правої та з лівої сторони голови, підшкірних крововиливів обличчя, двобічних параорбітальних гематом, крововиливу під кон`юктиву лівого ока, в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які в клінічному перебігу спричинили загрозливе для життя явище набряк та стиснення головного мозку, зміщення серединних структур головного мозку, та які призвели до настання смерті, в даному випадку мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті. При огляді ОСОБА_16 анестезіологом 25.04.2018р. о 00.00 год. відмічено, що з правої сторони голови наявне садно у вигляді «підошви». Це дає змогу припустити, що травмуючим предметом, від дії якого могло утворитись дане садно, могла бути і взута нога. Наявність множинних вогнищ забою речовини головного мозку в лівих скроневій та тім`яних частках, базальних зонах обох лобних часток та в правій гемісфері мозочку, субдуральної гематоми та субарахноїдального крововиливу, з крововиливами в бокові шлуночки, наявність тривалого коматозного стану хворого свідчать про те, що забій головного мозку у ОСОБА_16 був важкої ступені. При заподіянні забою речовини головного мозку важкого ступеня потерпілий здебільшого відразу втрачає свідомість та тривалий час перебуває в комі (глибоке порушення свідомості). Таким чином ОСОБА_16 після заподіяння вищевказаної черепно-мозкової травми міг би втратити свідомість, а тому самостійно пересуватися (ходити), здійснювати активні цілеспрямовані дії при втраті свідомості не міг. Утворення закритої черепно-мозкової травми у ОСОБА_16 о 21-30год. 24.04.2018 р. за обставин, які свідок ОСОБА_15 вказала під час слідчого експерименту 25.04.2018 року, не виключається як при падінні з прискоренням від удару ногою сторонньої особи в підборіддя, так і від нанесення ударів ногами сторонніх осіб в голову. Утворення закритої черепно-мозкової травми у ОСОБА_16 від ударів кулаками рук сторонніх осіб в голову, в час, вказаний ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , а саме 24.04.2018р. о 16-00 годині, малоймовірне. Кома у потерпілого була пов`язана із характером черепно-мозкової травми, а не з алкогольною інтоксикацією. Враховуючи важкість отриманої черепно-мозкової травми з наявністю множинних вогнищ забою речовини головного мозку та мозочку, субдуральної гематоми та субарахноїдального крововиливу, з крововиливами в бокові шлуночки, зі зміщенням серединних структур головного мозку, кінцевий перебіг частіше всього закінчується летальним результатом, тому врятувати життя ОСОБА_16 було малоймовірним.

Допитаними судом першої інстанції на роз`яснення висновку комісійної судово-медичної експертизи №52 від 10.09.2018 року експертами ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 слідує, що у потерпілого було виявлено забій головного мозку важкого ступня. При забої головного мозку важкого ступеня потерпілий втрачає свідомість відразу на період від однієї години до декількох діб і перебуває у коматозному стані. Забій головного мозку важкого ступеня у потерпілого міг утворитись о 21-00год. і виник не від однієї травмуючої дії. Утворення забою головного мозку о 16-17 год. малоймовірне. Вчинення активних дій ОСОБА_16 (ходити, бити сокирою, кричати) після забою головного мозку малоймовірне, після його отримання потерпілий має впасти і лежати. Крововилив у шлуночки головного мозку закінчуються летально. Показання свідка ОСОБА_15 , слідчий експеримент з вказаним свідком суттєвого впливу на висновок комісійної судово-медичної експертизи не мають.
Зібрані та досліджені докази давали суду підстави для обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_10 злочину, за який його засуджено, тому доводи апеляційної скарги захисника, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, оскільки не здобуто об`єктивних та реальних доказів його вини, не можуть бути враховані, так як суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції доказів, яким суд першої інстанції дав вірну кримінально правову оцінку.
Доводи захисника про визнання недопустимими доказів додаток до протоколу огляду місця події у вигляді фото-таблиці через не засвідчення останньої сторінки підписом спеціаліста, не засвідченням підписами понятих та свідка ОСОБА_15 , протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 з додатками до нього із-за неотримання дозволу останньої як власника житла на проникнення до житла та відсутності судового дозволу на таке, протокол огляду трупа з додатком до нього, клопотання слідчого та ухвали слідчого судді від 11.05.2018 року про призначення судово-медичної експертизи, висновки експерта №126, №977, 295, 828, висновок комісійної судово-медичної експертизи №52 та №1228, повідомлення про зміну раніше повідомленої обвинуваченим підозри від 19.09.2018 року із-за того, що слідчий ОСОБА_18 , який проводив вказані слідчі дії, за клопотанням якого проводились експертизи, не був уповноважений проводити слідчі дії згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, так як у такому реєстрі станом на день внесення відомостей 25.04.2018 року про злочин за ч. 2 ст. 121 КК України, відсутнє його прізвище є необґрунтованими та не можуть бути враховані, так як суперечать сукупності досліджених судом першої інстанції доказів, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, що матеріалами кримінального провадження, які були дослідженні у судовому засіданні, не підтверджують покази обвинуваченого ОСОБА_10 щодо його непричетності до інкримінованого кримінального правопорушення, що вчинення насильницьких дій відносно ОСОБА_16 відбулося з метою захисту від посягання останнього та заподіяння ним тілесних ушкоджень обвинуваченому ОСОБА_10 , оскільки такі покази являються припущенням обвинуваченого, який намагається заплутати слідство та ввести суд в оману з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Дані покази обвинуваченого є суперечливі та не узгоджуються із показами свідків та потерпілої щодо конкретних обставин справи вчинення кримінального правопорушення, а також матеріалами кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник зазначає абстрактні судження та не наводить переконливих аргументів, за яких надані стороною обвинувачення та досліджені судом докази, покладені в основу вироку, слід визнати неналежними та недопустимими згідно з критеріями, визначеними ст.ст.84-87 КПК України, а також не конкретизовано та не аргументовано, яка саме однобічність та неповнота дослідження обставин справи була допущена органами досудового розслідування та судом, які саме обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження, належним чином не з`ясовані, та на яку саме неузгодженість всіх обставин з матеріалами провадження місцевий суд не звернув своєї увагу.

Відповідно до ст.94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно з ч.2 ст.1 КПК та відповідно дост.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. Рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Також ЄСПЛ відзначав, що з метою оцінки доказів суд повинен застосовувати особливо ретельний контроль, прийняття стандарту доведення «поза розумним сумнівом», проте такий доказ може випливати із співіснування достатньо сильних і узгоджуваних висновків або неспростованих фактів(Ghedir and others v. France, п. 110).

Оцінюючи, чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності й точності.

Апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази були належним чином досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст.ст.84-86 КПК, оцінені судом згідно із ст.94 КПК, та в своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги захисника про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину за ч. 2 ст.121 КК України.

При цьому колегія суддів погоджується з мотивами місцевого суду, який критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_10 про його непричетність до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, та визнав таку позицію як спробу обвинуваченого уникнути покарання за скоєне, оскільки його доводи спростовуються сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження та наведених у вироку суду доказів.
В ході дослідження оскарженого вироку та матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, повністю дотримався вимог кримінального процесуального законодавства.
Частиною 1 Постанови № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України.
Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з положеннями ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання узгоджується з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з положень, передбачених ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також, судом враховано, що ОСОБА_10 вперше притягуються до кримінальної відповідальності, скоїв тяжкий злочин, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога, психіатра, в органах пробації не перебуває, у скоєному не кається.

Всі встановлені судом обставини, в їх сукупності, давали суду підстави для призначення обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів вважає таке рішення переконливим та вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді 7 років позбавлення волі, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитись з твердженням захисника в апеляційній скарзі та в апеляційному суді про призначення обвинуваченому судом явно несправедливого покарання внаслідок його суворості. Призначене судом покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав для призначення більш м`якого покарання колегія суду не вбачає.

Згідно частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно частини 1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому (ч.1 ст. 129 КПК України). При вирішенні цивільного позову суд керується нормами ст. ст. 127-130 КПК України та цивільного законодавства, зокрема, ст. 23, 1166-1168 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті, у т.ч. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як визначено у статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстацнії зазначених вимог закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироку суду та встановлено під час апеляційного розгляду кримінального провадженення, моральна шкода, спричинена ОСОБА_14 діями обвинуваченого ОСОБА_10 виразилася у емоційному переживанні, стресі, непорушних душевних страждань, переживань, порушенні звичайних життєвих зв`язків, створенні додаткових життєвих труднощів, погіршення стану здоров`я, в зв`язку з втратою рідного брата.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховував характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий, стан здоров`я потерпілого.

З огляду на викладене, враховуючи принцип розумності та справедливості, а також критерій розумної сатисфакції, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково та визначив розмір завданої ОСОБА_14 моральної шкоди в солідарному порядку у розмірі 400000 гривень, який є обґрунтованими, співмірним та достатнім для відновлення нею свого стану здоров я та звичного образу життя, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи обвинуваченого про те, що матеріальна шкода непідтверджена потерпілим належними та допустимими доказами, за умови того, що судом у задоволенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди було відмовлено, є безпідставними та такими що не впливають на рішення суду що до стягнення відшкодування моральної шкоди, що і оскаржується обвинуваченим.

Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної і моральної), завданої в результаті заподіяння тілесних ушкоджень або її смерті, незалежно від того настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність, згідно Закону.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та цивільного позову і доводи апеляційної скарги з приводу необґрунтованості цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди та ненадання відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин. В позові детально наведено доводи на підтвердження цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, в тому числі які випливають з самого факту заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та тих розладів здоров`я, які виникли внаслідок вчинення злочину обвинуваченим.

Слід зауважити, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду в тому числі і щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої, є законним, обгрунтованим та вмотивованим, і доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та висновків суду першої інстанції не спростовують в ході його перегляду апеляційним судом в частині підстав для задоволення апеляційної скарги захисника з мотивів наведених в них, колегія суддів не вбачає.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).
На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданих апеляційних скарг.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2020 року в частині обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України скасувати.
Кримінальне провадження № 0000493 від 25 квітня 2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 121 КК України закрити у зв`язку зі смертю ОСОБА_12 , на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_10 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді