Справа № 631/423/22
Провадження № 1-кп/631/84/22
У Х В А Л А
п р о н а п р а в л е н н я к р и м і н а л ь н о г о п р о в а д ж е н н я
з о д н о г о с у д у д о і н ш о г о

08 серпня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

розглянувши і перевіривши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області справу за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2021 року під № 0002167, щодо вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України,-

в с т а н о в и в:

До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшов складений слідчим та затверджений прокурором, якому на підставі приписів статей 36 і 37 зазначеного кодифікованого процесуального закону України надані відповідні повноваження, обвинувальний акт із доданими до нього документами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2021 року під № 0002167, щодо вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, що зареєстрований за вхідним № 1966/22-вх від 04.08.2022 року із наданням автоматизованою системою документообігу суду єдиного унікального № 631/423/22 (провадження № 1-кп/631/84/22) (а. с. 63, 65).

Зазначений обвинувальний акт із доданими до нього документами, складений 04.08.2022 року слідчим СУ ГУ НП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_6 за адресою: вулиця Весніна, будинок № 14, під`їзд № 1 кабінет № 200, місто Харків,- та затверджений того ж дня прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 за адресою: вулиця Весніна, будинок № 14, під`їзд № 1 кабінет № 200, місто Харків,- відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, в день надходження о 16 годині 39 хвилин 26 секунд переданий на розгляд головуючого судді ОСОБА_1 (а. с. 2 62, 65).

Ухвалою, постановленою Нововодолазьким районним судом Харківської області 04.08.2022 року, згідно із приписами частини 1 і 2 статті 31 та частини 4 статті 315 вказаного вище процесуального кодексу розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання по справі з єдиним унікальним № 631/423/22 (провадження № 1-кп/631/84/22) у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2021 року під № 0002167, щодо вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, професійним суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області за участю сторін та інших учасників судового провадження, передбачених частиною 2 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України із обов`язковим роз`ясненням під час підготовчого судового засідання права ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заявити клопотання про розгляд кримінального провадження відносно них колегіально судом у складі трьох суддів (а. с. 66 70).

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у підготовче судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце його проведення були повідомлені своєчасно та належним чином відповідно до вимог кримінального процесуального кодифікованого закону України, про причини своєї неявки не повідомили, хоча надіслали за допомогою електронних засобів зв`язку заяви на ім`я Київського районного суду міста Харкова з проханням проводити підготовче судове засідання за їх відсутності (а. с. 75, 78 81, 84, 90 - 95).

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду конвоєм не доставлені, провести підготовче судове засідання в режимі відеоконференцзв`язку із ДУ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» не виявилось за можливе з техничних причин, про що свідчить лист СІЗО, зареєстрований за вхідним ЕП-688/22-вх від 08.08.2022 року о 13 годин 52 хвилини (а. с. 108).

Захисники ОСОБА_14 та Майборода у підготовче судове засідання також не з`явились, хоча про дату, час та місце його проведення були повідомлені своєчасно та належним чином відповідно до вимог кримінального процесуального кодифікованого закону України, й про причини своєї неявки не повідомили (а. с. 76, 77).

При цьому, суд не бере до уваги заяву захисника ОСОБА_15 , що надійшла за вхідним № ЕП-674/22-вх від 08.08.2022 року, із проханням відкласти проведення підготовчого засідання, з оглядку на те, що в супереч вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003 року (із змінами та доповненнями) та «Про електронні довірчі послуги» № 2155-VIII від 05.10.2017 року (із змінами та доповненнями) вказана заява надійшла без застосування електронного цифрового підпису адресанта.

Абзац 2 пункту 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснює, що неприбуття для участі у підготовчому судовому засіданні учасників судового провадження (крім прокурора, за винятком випадків, коли кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення в порядку частини 4 статті 26 Кримінального процесуального кодексу України), які належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення такого засідання (при цьому суд повинен переконатися, що таке повідомлення мало місце), не перешкоджає його проведенню, крім випадків, визначених законом, зокрема:

1) якщо обвинувачений, потерпілий звернувся з клопотанням (виявив бажання) бути присутнім під час підготовчого судового засідання, але з невідомих причин не з`явився до суду у визначений час, суд вправі відкласти судове засідання;

2) якщо відсутність учасника підготовчого судового засідання зумовлена поважними причинами, суд може прийняти рішення про відкладення судового засідання;

3) у разі відсутності обвинуваченого у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, для можливості реалізації останнім права, передбаченого статті 384 кримінального процесуального кодифікованого закону України, щодо розгляду кримінального провадження судом присяжних, суд зобов`язаний відкласти судове засідання;

4) якщо обвинувальний акт надійшов до суду з підписаною між сторонами угодою, участь сторін такої угоди відповідно до частини 2 статті 474 цього ж кодексу є обов`язковою, то відкладення судового засідання також є обов`язковим;

5) якщо одна зі сторін заперечує проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності учасника судового провадження, який не з`явився, суд вправі відкласти судове засідання;

6) якщо до суду надійшло клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, участь сторін кримінального провадження та потерпілого згідно з частиною 1 статті 288 зазначеного вище процесуального кодексу України обов`язково, а тому суд зобов`язаний відкласти судове засідання.

Керуючись наведеними приписами, беручи до уваги, що Верховний Суд до сих пір не відійшов від цієї позиції, ураховуючи, що обвинувачені через адміністрацію місця ув`язнення, а захисники та потерпілі безпосередньо особисто отримали судовий виклик, здійснений в порядку та у строк, обумовлений частинами 1 і 9 статті 135 Кримінального процесуального кодексу України, звертаючи увагу на те, що кожен з потерпілих віднесений чинним законодавством до категорії літніх громадян, тобто є особами похилого віку, й звернулись до суду із клопотанням здійснити підготовче провадження за їх відсутності, суд, порадившись на місці, прийшов до висновку про можливість здійснити підготовче провадження за відсутності усіх осіб, що не з`явились.

Під час підготовчого судового засідання прокурор Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 , яка на підставі приписів статей 36 і 37 Кримінального процесуального кодексу України має відповідні повноваження та діє на підставі постанови про зміну групи прокурорів та призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, прийнятої Першим заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_16 05.08.2022 року, вважала, що зазначене кримінальне провадження підсудне Нововодолазькому районному суду Харківської області, підстав для його закриття чи повернення обвинувального акту не вбачається, так як той складений у повній відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства України. Судовий розгляд справи з єдиним унікальним № 631/423/22 (провадження № 1-кп/631/84/22) слід здійснювати у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, потерпілих, обвинувачених та їх захисників, й просила призначити судовий розгляд справи за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2021 року під № 0002167, щодо вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, у відкритому судовому засіданні суддею одноособово. Крім того, підтримала клопотання прокурора у кримінальному провадженні заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, обласної прокуратури ОСОБА_17 , що надійшли до Нововодолазького районного суду Харківської області за вхідним № 1983/22-вх та № 1984/22-вх від 08.08.2022 року (а. с. 109 110, 100 103, 104 - 107).

Здійснюючі підготовче провадження у справі, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, зокрема сторону обвинувачення, дослідивши обвинувальний акт разом із доданим до нього реєстром матеріалів досудового розслідування, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, що складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України, про що прямо зазначено у статті 1 кримінального процесуального кодифікованого закону України.

З огляду на зміст глав 27 та 28 розділу ІV Кримінального процесуального кодексу України, судове провадження у першій інстанції складається з підготовчого провадження та судового розгляду кримінального провадження (кримінальної справи).

Отже, підготовче провадження є першим та важливим етапом судового провадження, під час якого суд першої інстанції зобов`язаний перевірити наявні в нього на цьому етапі матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, обумовлених частиною 3 статті 314 кримінального процесуального кодифікованого закону України, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду.

Тобто завданням цього провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду, зокрема, перевірка матеріалів досудового розслідування та оцінка змісту і форми обвинувального акту з метою успішного проведення судового розгляду.

При цьому зі змісту частини 1 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що суд проводить підготовку до судового розгляду тільки у разі, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1 - 4 частини 3 статті 314 цього кодексу.

Отже, у підготовчому судовому засіданні перш за все суд має з`ясувати, чи є підстави задля прийняття таких рішень:

- щодо затвердження або відмови у затвердженні угоду (пункт 1 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України);

- щодо закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 8, 10 частини 1 або частиною 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (пункт 1 частини 3 статті 314 цього Кодексу);

- щодо повернення обвинувального акта, якщо він не відповідає вимогам діючого кримінального процесуального кодифікованого закону нашої держави ( пункт 3 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України);

- щодо направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження цьому судові (пункт 4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України).

Відтак, розв`язуючи нагальні для підготовчого судового засідання питання, суд перш за все звертаю увагу сторони обвинувачення на те, що в супереч приписів пункту 3 частини 2 статті 283 та статей 291 та 293 Кримінального процесуального кодексу України, обвинувальний акт скерований до суду начальником відділу Харківської обласної прокуратури Нвером Антоняном.

При цьому ані з фірмового бланку Харківської обласної прокуратуру, ані із реквізиту підпису, ані зі змісту самого супровідного листа про направлення обвинувального акту для організації розгляду по суті не вбачається, начальник якого саме відділу вчинив цю дію.

Проте кримінальний процесуальний кодифікований закон України вимагає виконання такої процесуальної дії саме від прокурора у кримінальному провадженні.

Наведене вбачається з приписів пункту 3 частини 2 й частини 3 статті 283 Кримінального процесуального кодексу України, якою обумовлено, що прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру звернутися до суду з обвинувальним актом. Відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Пункт 15 частини 1 статті 3 наведеного вище кодифікованого акту визначає прокурора як особу, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень.

Повноваження прокурора перелічені у статті 36 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, пункт 14 частини 2 якої обумовлює, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений звертатися до суду з обвинувальним актом.

Виключення з цього правила щодо повноважень у кримінальному провадження передбачена частинами 4 6 зазначеної вище статті 36, проте вони жодним чином не стосуються питання щодо звернення до суду з обвинувальним актом.

Відтак, чинний кримінальний процесуальний кодифікований закон України надає відповідні процесуальні повноваження щодо звернення до суду з обвинувальним актом тільки прокурору, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

Зазначене правило є безальтернативним, а норма процесуального права імперативною.

Отже, вирішуючи питання, який прокурор є таким, що здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, слід керуватись приписом частини 1 статті 37 Кримінального процесуального кодексу України, якою обумовлено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2021 року під № 0002167, щодо вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, убачається, що процесуальне керівництво у ньому здійснювалось групою прокурорів у складі старшого групи ОСОБА_18 , прокурорів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 (а. с. 37 38).

Проте, відповідно до Постанови про зміну групи прокурорів та призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, прийнятої Першим заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_16 05.08.2022 року, змінено склад групи та включено до неї також прокурорів ОСОБА_30 , ОСОБА_2 , ОСОБА_31 (а. с. 109 - 110).

Відтак, начальник відділу Харківської обласної прокуратури Нвер Антонян не є процесуальними керівником у цьому кримінальному провадженні, а тому не має процесуального права скеровувати обвинувальний акт до суду.

Зважаючи на таке, суд упевнений, що він не тільки не дотримався обов`язкових до застосування вимог Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України № 27 від 12.02.2019 року (із змінами та доповненнями), зокрема, підпункту 9.27 пункту 9, а й знехтував положеннями чинного кримінального процесуального законодавства України, що є вкрай неприпустимим.

Також суд зауважує й на те, що абзац 4 пункту 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснює, що судам варто враховувати, що судове провадження не може бути розпочато раніше ніж через п`ять днів із дня вручення (отримання) обвинуваченому копії обвинувального акта.

Натомість, частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року та ратифікованої Україною 17.07.1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, як наказує зміст статті 370 Кримінального процесуального кодексу України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При цьому:

1.законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

2.обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

3.Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З огляду на це, право на справедливий суд передбачає, що судове провадження у справі повинне здійснюватися судом, встановленим законом, тобто

а) судом, створеним у відповідності до діючого законодавства держави;

б) судом, що має відповідні юрисдикційні повноваження щодо розгляду конкретного кримінального провадження.

Наслідки порушення вимог вказаної міжнародної норми права закріплені у національному законодавстві, зокрема у статті 412 Кримінального процесуального кодексу України, де пунктом 1 та 2 частини 2 цієї норми обумовлено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо воно ухвалене незаконним складом суду.

Таким чином, первісним все ж таки у цьому випадку є з`ясування питання щодо належності (законності) суду, який здійснює провадження у кримінальній справі і лише у разі упевненості в тому, що склад Нововодолазького районного суду Харківської області під голуванням судді ОСОБА_1 відповідає вимогам, що висуває до нього Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та чинне процесуальне законодавство України, слід розв`язувати питання щодо дотримання п`ятиденного строку з моменту отримання обвинуваченим та їх захисниками копії обвинувального акта та здійснення підготовчого провадження у справі.

Отже, на обґрунтування легітимності проведення підготовчого провадження та постановлення цієї ухвали у цьому складі, суд зазначає, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому обвинувальний акт надійшов на розгляд повноважного суду.

Разом із тим, вирішуючи, чи має Нововодолазький районний суд Харківської області відповідні юрисдикційні повноваження щодо розгляду вказаного кримінального провадження, суд на сам перед ураховує правові позиції Європейського суду з прав людини, сформульовані ним, зокрема:

- у рішеннях «Котій проти України» від 05.03.2015 року та у справі «Зосимов проти України» від 07.07.2016 року, де передбачено, що питання про застосування заходів, які впливають на права людини, має вирішуватись в межах певного змагального процесу перед незалежним органом, що може своєчасно розглянути підстави для прийняття рішення та відповідні докази.

- у рішеннях «Христов проти України» від 19.02.2009 року та у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999 року, де визначено, що право на справедливий судовий розгляд гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті її преамбули, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів цього верховенства є принцип юридичної визначеності, згідно з яким повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи.

Відтак, імперативним приписом частини 1 статті 30 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим кодексом.

Отже, судочинство має відбуватись із обов`язковим дотримання вимог щодо інстанційної, територіальної та предметної підсудності, а також щодо кількісного складу суду.

Натомість, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення.

Назагал, підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають стаття 7 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року й ратифікованої Українською РСР у 1973 році, та частина 1 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятої 16.12.1966 року Генеральною Асамблеєю ООН й ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973 року.

За допомогою правил про підсудність також забезпечується рівність всіх громадян перед законом і судом, яка наголошується змістом статті 24 Основного Закону нашої Держави, прийнятого 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями) та статті 10 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями).

Таким чином, будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати відносно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Положеннями частини 1 статті 33 та частини 1 статті 31 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що кримінальне провадження у першій інстанції здійснюють місцеві загальні суди, а також Вищий антикорупційний суд, й кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами 2, 3 та 12 цієї статті.

Також змістом частини 1 статті 33-1 Кримінального процесуального кодексу України обумовлено, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1 3 частини 5 статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

Разом із цим, положення частини 1 статті 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визнає місцевими загальними судами окружні суди, які утворюються в одному або декількох районах чи районах у містах, або у місті, або у районі (районах) і місті (містах).

Слід зазначити, що з обвинувального акту, складеного в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2021 року під № 0002167, убачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачують у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України.

Вказана норма матеріального закону у випадку визнання обвинуваченого винним передбачає можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяті років з конфіскацією майна.

Отже, з огляду на усе наведене, підстав керуватись нормою процесуального права щодо предметної підсудності Вищого антикорупційного суду не має, проте наявні підстави задля застосування приписів частин 2 статті 31 Кримінального процесуального кодексу України, однак з огляду на припис частини 4 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України таке право стосується саме розгляду кримінального провадження, тобто той стадії судового провадження, що слідує за підготовчим (глава 28 вказаного кодифікованого акта).

Відтак, Нововодолазький районний суд Харківської області є місцевим загальним судом, а отже судом першої інстанції й кількісний склад суду із проведення підготовчого судового засідання у цій справі є належним, що свідчить про повну відповідність цього суду вимогам закону щодо предметної та інстанційної підсудності.

Проте із визначенням територіальної підсудності цього кримінального провадження та застосуванням частини 9 статті 615 Кримінального процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2201-ІХ від 14.04.2022 року) сторона обвинувачення припустилась помилок.

Отже загальні правила територіальної підсудності обумовлені змістом частини 1 статті 32 кримінального процесуального кодифікованого акту України, тобто - кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Одночасно із цим стаття 7 Кримінального процесуального кодексу України регламентує, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (частина 1 цієї статті).

Однак вказана норма процесуального права зазнала змін у зв`язку із набранням з 01.05.2022 року чинності Законом України № 2201-ІХ від 14.04.2022 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» шляхом доповнення її частиною третьою такого змісту: «Зміст та форма кримінального провадження в умовах воєнного стану повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей здійснення кримінального провадження, визначених розділом IX-1 цього Кодексу».

Дійсно, на законодавчому рівні, а саме статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначаються Законом України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 року (зі змінами та доповненнями), стаття 1 якого обумовлює, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Аналогічне за своїм змістом визначення воєнного стану містить у собі й абзац 13 частини 1 статті 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 року (в редакції Закону № 2020-ІІІ від 05.10.2000 року (зі змінами та доповненнями).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Також, Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Окрім того, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022 року, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Зараз, відповідно до Указу Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року, що затверджений Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022 року, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України продовжено строк дії воєнного стану в України з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відтак, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введений й продовжений, зокрема, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб воєнний стан.

Наведеним вище Законом України № 2201-ІХ від 14.04.2022 року статтю 615 Кримінального процесуального кодексу України «Особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану» викладено в новій редакції.

Зокрема, абзац 1 частини 9 цієї статті визначає, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Вивчаючи зазначену новелу, суд ознайомився з пояснювальною запискою до проекту Закону України № 2201-ІХ від 14.04.2022 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення порядку здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» та зі змістом висновку Головного комітету Верховної Ради з цього приводу від 22.03.2022 року, й упевнився у тому, що цим законом не доповнюються, а уточняються правила територіальної підсудності.

Отже, саме з дня набрання чинності Законом України № 2201-ІХ від 14.04.2022 року, діє імперативне правило територіальної підсудності, відповідно до якого під час дії воєнного стану всі обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, за включенням тих, що підсудні Вищому антикорупційному суду, скеровуються та розглядаються судами:

а) в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування;

б) і тільки у разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя:

- найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя;

- або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

На аналогічній правовій позиції стоїть й Верховний Суд, який як найвищий суд у системі судоустрою України, забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, зокрема, у своїх ухвалах, постановлених у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятій 23.06.2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 295/4918/22 (провадження № 51-1757впс22) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятій 27.06.2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 296/1292/22 (провадження № 51-1756впс22).

Як убачається із матеріалів справи з єдиним унікальним № 631/423/22 (провадження № 1-кп/631/84/22) за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2021 року під № 0002167, щодо вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, обвинувальний акт із доданими до нього документами, складений 04.08.2022 року слідчим СУ ГУ НП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_6 за адресою: вулиця Весніна, будинок № 14, під`їзд № 1 кабінет № 200, місто Харків,- та затверджений того ж дня прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 за адресою: вулиця Весніна, будинок № 14, під`їзд № 1 кабінет № 200, місто Харків.

З наведеного достеменно вбачається, що на підставі пункту 3 частини 2 статті 283 Кримінального процесуального кодексу України прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у ньому, формою закінчення вказаного досудового розслідування визначено звернення до суду з обвинувальним актом, проте безпідставно 04.08.2022 року скеровано його до Нововодолазького районного суду Харківської області, адже:

1)на час надходження вказаного обвинувального акту разом із доданими до нього документами до суду в Україні діє воєнний стан та є чинною редакція частини 9 статті 615 Кримінального процесуального кодексу України згідно із Законом України № 2201-ІХ від 14.04.2022 року.

2)досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2021 року під № 0002167, щодо вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, здійснювалось і закінчено слідчим, а процесуальне керівництво вчинялось і обвинувальний акта затверджувався прокурором, які територіально знаходяться у місті Харкові та перебувають під територіальною юрисдикцією Київського районного суду міста Харкова.

3)безпосередньо перевіривши відкрите електронне джерело офіційний веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою Київського районного суду міста Харкова, судом встановлено, що у період з 04.08.2022 року та по теперішній час правосуддя цим місцевим загальним судом здійснюється у штатному режимі та його діяльність не припинена.

До того ж, на підставі частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (зі змінами та доповненнями) у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Відповідне рішення стосовно Київського районного суду міста Харкова (у цей період - розпорядження Голови Верховного Суду) не виносилось, отже, територіальна підсудність цього суду змінена не була.

З урахуванням наведеного, законно обґрунтованих підстав здійснювати судочинство у цій справі Нововодолазьким районним судом не має, проте наявні усі підстави вважати, що вказане кримінальне провадження належить до територіальної підсудності саме Київського районного суду міста Харкова.

Приходячи до такого, суд також керується правозастосовною практикою, прийнятою Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, а саме: ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду, постановленою 14.07.2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 761/11819/22 (провадження № 51-2008впс22), в якій вищий суд констатував, що «певну форму закінчення досудового розслідування законодавець пов`язує з дією, яку зобов`язаний вчинити саме прокурор, а тому місцем закінчення досудового розслідування слід вважати місце вчинення прокурором відповідної дії. Отже безпідставними є твердження захисника про те, що завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні відбулось шляхом відкриття матеріалів в порядку статті 290 кримінального процесуального кодексу України та врученням обвинувального акту разом із реєстром, а також про те, що підсудність вказаного провадження має визначатися за приписами статті 32 цього Кодексу».

Застосовуючи саме це судове рішення, суд ураховує обов`язкові до свого застосування роз`яснення, надані 30.01.2019 року Великою Палатою Верховного Суду в межах справи з єдиним унікальним № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18), а саме: «суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію».

Відтак, вказана норма є останньою в аспекті застосування положень частини 9 статті 615 Кримінального процесуального кодексу України «Особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану» в редакції Закону України № 2201-ІХ від 14.04.2022 року.

Вичерпний перелік підстав для направлення кримінального провадження з одного суду до іншого визначений статтею 34 Кримінального процесуального кодексу України й розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, пунктом 1 частини 1 вказаної статті передбачено, що кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що воно надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Цей принцип має важливе значення для належного відправлення правосуддя й прямо випливає з основних засад судочинства, обумовлених статтею 125 Конституції України та засад кримінального провадження, визначених главою 2 кримінального процесуального кодифікованого закону України.

Порушення правила підсудності на підставі пункту 6 частини 2 статті 412 Кримінального процесуального кодексу України належить до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, та тягне за собою безумовне скасування ухвалених у подальшому у такому провадженні судових рішень.

Крім того, підпунктом «а» пункту 1 частини 1 статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав умисного або внаслідок недбалості незаконної відмови в доступі до правосуддя (у тому числі незаконної відмови в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або іншого істотного порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду.

Отже, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суд, якщо до початку судового розгляду виявилося, що воно надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Окрім того, саме за наслідками підготовчого провадження суд має прийняти за процесуальної необхідності та з огляду на зміст пункту 4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України рішення щодо направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Частиною 2 статті 34 Кримінального процесуального кодифікованого закону України регламентовано, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

При цьому, пункт 22 частини 1 статті 3 наведеного вище Кодексу визначає місцевий загальний суд як суд, який має право ухвалити вирок або постановити ухвалу про закриття кримінального провадження, а також Вищий антикорупційний суд у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до його підсудності цим Кодексом, а також апеляційний суд у випадку, передбаченому цим Кодексом.

Одночасно із цим, положеннями частини 1 статті 22 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.

Системний аналіз норм кримінального процесуального кодифікованого закону України дає можливість зробити висновок про те, що ним не врегульований процес складання такого процесуального документу як «подання».

Частиною 3 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України обумовлено, що інші терміни, що вживаються в цьому Кодексі, визначаються спеціальними нормами у цьому Кодексі та інших законах України.

Таким законом є Закон України «Про судоустрій та статус суддів», який, між тим, передбачає можливість внесення подання тільки головою суду, і тільки з питань застосування заохочення або накладення дисциплінарного стягнення, й обумовлює, що голова місцевого суду здійснює повноваження, визначені законом, та з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження (пункт 3 і 10 частини 1 та частина 2 статті 24 Закону).

Відтак, до Харківського апеляційного суду з питанням про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого слід звертатися саме Нововодолазькому районному суду Харківської області, обраному відповідно до приписів частини 1 і 11 статті 31 та статті 35 Кримінального процесуального кодексу України, та шляхом постановлення у судовому засіданні до початку судового розгляду справи відповідної ухвали.

Таким чином, на підставі усього наведеного вище, з урахуванням факту надходження обвинувального акту із доданими до нього документами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2021 року під № 0002167, щодо вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, до Нововодолазького районного суду Харківської області під час дії воєнного стану в Україні у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення, беручи до уваги, що місцевий загальний суд, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування, здійснює судочинство і його діяльність не припинена та розпорядження Голови Верховного Суду про зміну підсудності цього суду не виносилось, тому його слід направити до суду апеляційної інстанції, в межах юрисдикції якого перебувають обидві судові установи задля вирішення питання про передання його на розгляд із суду, якому вона не підсудна, до іншого суду, визначеного відповідно до змісту абзацу 1 частини 9 статті 615 Кримінального процесуального кодексу України.

Приходячи до такого, з огляду на абзац 2 частини 1 статті 34 кримінального процесуального кодифікованого закону України щодо можливості визначення Нововодолазького районного суду Харківської області як суду, якому до початку судового розгляду у виняткових випадках з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути його передано, за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, суд зазначає, що:

1.Обвинувачені у цьому кримінальному провадженні утримуються в ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКІЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР», що розташований за адресом вулиця Полтавський шлях, будинок № 99, місто Харків, 61093.

2.П`ятеро з шести потерпілих, що є особами похилого віку, мешкають у місті Харкові, при цьому три з них, зокрема, у Київському районі міста.

3.Відомостей щодо місця мешкання свідків обвинувальний акт не містить.

Разом із тим, суд зауважує, що визначаючись із можливістю розглянути клопотання сторони обвинувачення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не знаходить для цього процесуальних підстав, з огляду на те, що:

-по-перше, відповідно до змісту частини 3 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України під час підготовчого провадження суд має право лише обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого;

-по-друге, суду не доведений у процесуальний спосіб факт отримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 копій цих клопотань не пізніше ніж за три години до початку розгляду;

-по-третє, ураховуючи усе наведене вище, Нововодолазкий районний суд Харківської області не має повноважень на вирішення вказаних питань по суті.

Крім того, положення частини 1 статті 6 зазначеної вище Конвенції вимагають від суду, який підпадає під її дію, бути безпристраснім, що включає у себе відсутність упередження або упередженості.

У рішеннях «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» від 30.09.2010 року та у справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що словосполучення «згідно із законом» по суті стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм. Фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Тобто відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що відображує принцип, пов`язаний із належним відправленням правосуддя, в кожному рішенні судів та трибуналів повинні бути належним чином викладені аргументі, на яких вони базуються.

Постановляючи ухвалу, здебільшого, суд застосовує приписи пункту 42 остаточного Рішення Європейського суду з прав людини, ухваленого 15.11.2007 року за заявою № 22750/02 у справі «Бендерський проти України», де суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитись залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року). Право може вважатись ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (пункт 33 рішення «Дюлоранс проти Франції» від 21.03.2000 року та пункти 32 і 35 рішення «Донадзе проти Грузії» від 07.03.2006 року).

Також суд вважає за необхідне врахувати, що у відповідності до частини 1 статті 317 Кримінального процесуального кодексу України усі письмові документи, надані суду учасниками підготовчого судового засідання під час його проведення, долучаються до матеріалів кримінального провадження (кримінальної справи) та залишаються в суді.

Таким чином, беручі до уваги все вищевикладене, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року та ратифікованої Україною 17.07.1997 року; статтями 24, 64 і 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтями 17, 21, частиною 1 статті 22, статтею 24, частиною 1 статті 106, частиною 7 статті 147 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року, «Котій проти України» від 05.03.2015 року, «Зосимов проти України» від 07.07.2016 року, «Христов проти України» від 19.02.2009 року, «Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999 року, «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року, «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року, «Дюлоранс проти Франції» від 21.03.2000 року і «Донадзе проти Грузії» від 07.03.2006 року; частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 року (зі змінами та доповненнями); статтею 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 року (в редакції Закону № 2020-ІІІ від 05.10.2000 року (зі змінами та доповненнями); Указами Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року та № 341/2022 від 17.05.2022 року, що затверджені Законами України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року і № 2263-ІХ від 22.05.2022 року; Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятій 23.06.2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 295/4918/22 (провадження № 51-1757впс22), у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятій 27.06.2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 296/1292/22 (провадження № 51-1756впс22) та у складі суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятій 14.07.2022 року в межах справи з єдиним унікальним № 761/11819/22 (провадження № 51-2008впс22); Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», а також статтями 1 - 3, 7, 10, 30 - 35, частиною 2 статті 110, частиною 5 статті 115, статтями 134 138, 219, 223, 283, 291 293, 314 317, частиною 2 статті 369, частиною 3 статті 371, статтею 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532, статтею 533 та частиною 9 статті 615 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями), -

у х в а л и в:

Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2021 року під № 0002167, щодо вчинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, яким автоматизованою системою документообігу суду надано єдиний унікальний № 631/423/22 (провадження № 1-кп/631/84/22), направити до Харківського апеляційного суду задля вирішення питання в межах юрисдикції суду апеляційної інстанції про їх передачу з місцевого загального Нововодолазького районного суду Харківської області на розгляд іншого суду Київського районного суду міста Харкова.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачені частиною 1 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала, що набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Ухвалу постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1