Cправа № 700/784/20
Провадження № 1-кп/700/14/22
"23" червня 2022 р. Лисянський районний суд Черкаської області у складі головуючого-судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , прокурора: ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Будище, Лисянського району,Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, вищою освітою, на утриманні має малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України,
В провадженні Лисянського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України.
У судові засідання обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся без поважних причин, у зв`язку з чим ухвалою суду від 06.06.2022 року обвинуваченого ОСОБА_5 оголошено в розшук.
Згідно рапорту ДОП СПД № 2 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 , на виконання ухвали суду від 06.06.2022 суду ОСОБА_5 доставлений до Лисянського районного суду Черкаської області.
До суду 23.06.2022 року надійшло клопотання начальника Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_9 про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 діб, з подальшим утриманням в Черкаському слідчому ізоляторі Державної пенітенціарної служби України.
У клопотанні прокурор вказав на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та зазначив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене максимальне покарання у виді 10 років позбавлення волі. Крім того, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки інкримінованому ОСОБА_5 діяння, а також те, що докази його винуватості, зібрані під час досудового розслідування, на даний час не досліджені судом, дає достатньо підстав вважати, що в разі застосування до обвинуваченого міри запобіжного заходу, яка не пов`язана з позбавленням волі, обвинувачений зможе незаконно впливати на потерпілу та свідків. Слухання справи вкотре не може розпочатись, оскільки обвинувачений систематично не з`являється до суду, а забезпечення його участі до суду також обтяжується тим, що останній за місцем свого проживання, у відповідності до матеріалів працівників поліції, відсутній протягом тривалого часу, тим самим порушує обов`язки, визначені п.1 ч.7 ст.42 КПК України, змінюючи місце свого фактичного проживання, не повідомляючи суд, чим унеможливлює здійснення судового виклику.
Обвинувачений та його захисник заперечували щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати запобіжний захід, у вигляді особистого зобов`язання вказуючи на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, визначених законом для обрання найсуворішого запобіжного заходу, жодних перешкод для слідства обвинувачений не вчиняв.
Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов наступного.
При розгляді питання про необхідність обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру. Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України»), відповідно до якої «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.
У судовому засіданні встановлено, що обвинвачений має постійне місце проживання АДРЕСА_2 , раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався. Згідно вимог статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.
Виходячи зі змісту вказаних норм закону, а також практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Висновки слідчого та прокурора у клопотанні щодо наявності ризиків мають бути належно обґрунтовані, зроблені за результатами сукупного аналізу характеру злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців, стану здоров`я, матеріального стану), поведінки під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), способу життя взагалі, способу самозабезпечення.
Обґрунтування неможливості запобігти ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, також повинна бути обумовлена достатніми даними. Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами.
Як зазначив у судовому засіданні прокурор, у даному кримінальному провадженні наявні ризики того, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків; ухилятися від органу досудового розслідування та суду, і цим ризикам, на переконання прокурора, не зможуть запобігти більш м`які запобіжні заходи.
Разом з тим, не всі ризики належним чином не обґрунтовані, а тому суд не може у повному обсязі з ними погодитися.
Так, наявність ризику, що обвинувачений може впливати на свідків у кримінальному провадженні завжди повинна бути підтверджена даними, що чітко вказують на психологічний чи то фізичний тиск і джерело такого доказу повинно бути безумовним. Це випливає з висновку, який міститься у рішенні «Москаленко проти України», в якому Європейський суд з прав людини вказав, що ризик того, що заявник примушуватиме свідків, потерпілих давати неправдиві показання, має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних.
Твердження ж у клопотанні щодо можливого впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні жодним чином не вмотивовані.
Крім того, при оцінці критеріїв ризику втечі, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, які встановлені матеріалами справи, а саме те, що обвинувачений має постійне місце проживання у місці здійснення судового розгляду, даних про негативну характеристику не має, але обвинувачений пасивно ухиляється від суду затягуючи розгляд справи.
Тяжкість злочину, на яку посилається прокурор, не є достатньою підставою, яка б свідчила про наміри обвинуваченого ухилитися від слідства та суду і давала б підстави вважати наявними виключні підстави для обмеження свободи обвинуваченого, оскільки ступінь ризиків має оцінюватися в сукупності з іншими конкретними, необхідними, підтвердженими даними про спроби обвинувченого вчиняти дії, спрямовані на протидію досудовому розслідуванню.
Таких даних у судовому засіданні не встановлено, прокурором не наведено.
Викладені обставини в повному обсязі свідчать про те, що у цьому кримінальному провадженні застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, а саме: домашнього арешту, буде достатнім, оскільки наведені обставини не дозволяють стверджувати про наявність у поведінці і особі обвинуваченого того рівня суспільної небезпеки, який би виправдовував його тримання під вартою.
Крім того, слід врахувати п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України») згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до частини 4 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу обвинуваченого, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Водночас, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд, з метою забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід на думку суду, зможе запобігти ризикам передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, та забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 372, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Будище, Лисянського району,Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , задовольнити частково.
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 до 22.08.2022 року включно такі обов`язки:
- заборонити цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу прокурора та суду;
- прибувати за кожною вимогою прокурора та суду;
- утримуватись від спілкування із потерпілою та свідками по справі;
- здати на зберігання дільничному офіцеру поліції паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- надати можливість працівникам органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 з`являтися в житло з вимогою надавати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Строк дії ухвали до 22 серпня 2022 року включно.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Попередити обвинуваченого ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених, згідно ухвали суду, обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Поний текст ухвали виготовлено та проголошено 23 червня 2022 року.

Суддя ОСОБА_1