Справа № 953/4666/22
н/п 1-кс/953/3135/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

за участі прокурора - ОСОБА_3 ,

власника майна - ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі судового засідання в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000468 від 16.08.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

про арешт майна

ВСТАНОВИВ :
31.08.2022 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_4 , мешкаючого: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.
В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що слідчим управління Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному 16.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000468, розпочатому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.08.2022, приблизно о 8:30, поблизу будинку № 109-Б по вулиці Клочківський в м. Харкові сталося зіткнення автомобіля «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «FORD TRANSIT» р.н. НОМЕР_2 під керуванням невстановленого водія. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Військово-медичного клінічного центру з діагнозом: закритий перелом лівої плечової кістки.

Транспортний засіб автомобіль «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 будо прибрано з місця дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з чим під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди оглянути, вилучити транспортний засіб та транспортувати його до спеціально обладнаного майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів не було можливості.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , мешкає: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положення ст. 98 КПК України, вказаний автомобіль має ознаки речового доказу, тобто є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, існує сукупність підстав вважати, що вищевказаний транспортний засіб є доказом кримінального правопорушення, оскільки відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

Таким чином, з метою зберігання речових доказів відповідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України виникла необхідність у арешті автомобіля «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 .

Крім того, вказаний транспортний засіб необхідний для проведення судової експертизи перевірки технічного стану транспортного засобу, авто-технічної експертизи, тощо.

Зберігання вказаного транспортного засобу здійснюватиметься відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012.

Таким чином, необхідність арешту майна зумовлюється необхідністю забезпечення доказової бази та обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу перешкоджатимуть встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховано, пошкоджено, зіпсовано, знищено, перетворено, відчужено.

Прокурор в судовому засіданні, посилаючись на вимоги ст. 98, 170 КПК України, з метою забезпечення збереження речового доказу, просить накласти арешт на вказане майно.
Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання щодо арешту майна заперечував, вказуючи, що він поїхав з місця ДТП, оскільки до нього другий учасник ДТП не мав претензій, він сам звернувся за лікуванням, автомобіль збирається ремонтувати, однак надати його слідчому до цього часу не було можливості і повідомити де зараз автомобіль також не має можливості.

Слідчий суддя, вислухавши учасників, вивчивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Слідчим суддею було встановлено, що слідчим управління Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному 16.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000468, розпочатому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.08.2022, приблизно о 8:30, поблизу будинку № 109-Б по вул. Клочківський в м. Харкові сталося зіткнення автомобіля «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «FORD TRANSIT» р.н. НОМЕР_2 під керуванням невстановленого водія. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Військово-медичного клінічного центру з діагнозом: закритий перелом лівої плечової кістки. Транспортний засіб автомобіль «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 будо прибрано з місця дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди оглянути, вилучити транспортний засіб та транспортувати його до спеціально обладнаного майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів не було можливості.

Дані обставини підтвердив і власник транспортного засобу, не вказавши де зараз знаходиться пошкоджений автомобіль.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Як зазначено у клопотанні, вилучене майно має вагоме значення для досягнення мети доказування у даному кримінальному провадженні, а саме, має силу речового доказу та вказаний транспортний засіб необхідний для проведення судової експертизи перевірки технічного стану транспортного засобу, авто-технічної експертизи, тощо.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що у разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено, що транспортний засіб мають силу речового доказу для проведення експертних досліджень.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки прокурор довів наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а тому з необхідністю забезпечення доказової бази та обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу перешкоджатимуть встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховано, пошкоджено, зіпсовано, знищено, перетворено, відчужено, тобто відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, вважає за необхідне накласти арешт на майно.
Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі майна, яке є речовим доказом, тобто зберегло на собі сліди вчинення злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя задовольняє клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Однак, слідчий суддя роз*яснює власникові, що він не позбавлений можливості звертатись до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту після проведення експертних досліджень транспортного засобу, які необхідні для встановлення істини по справі та об*єктив ного розгляду кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_4 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Визначити місцем зберігання автомобілю «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 на момент проведення експертних досліджень по кримінальному провадженню № 0000468 від 16.08.2022 на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106, відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів, затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012.

Організацію виконання ухвали доручити старшому слідчому ВР ЗуСТ СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 та начальнику ВР ЗуСТ СУ ГУНП в Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1