Справа № 577/510/22
Провадження № 1-кп/577/166/22

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2022 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, розлученого має на утриманні двох малолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,
ВСТАНОВИВ :
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним злочину, зазначені в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого, добровільно відшкодував йому завдані збитки.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.
Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.
Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування збитків, має на утриманні двох малолітніх дітей, батька інваліда І групи, страждає на тяжку хворобу.
При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин справи, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушеннь є покарання у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 289 КК України.
При цьому, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Конотопським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області Міністерства юстиції України.
Проте, з урахуванням особи обвинуваченого, який силу ст. 89 КК України раніше не судимий, є особою молодого віку, повністю в добровільному порядку відшкодував збитки потерпілому, має на утриманні двох малолітніх дітей, незадовільний стан здоров`я, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час іспитового строку, тобто його припустимо звільнити від відбуття покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. У зв`язку зі звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК.
При цьому, суд, окрім наведених вище мотивів в даному конкретному випадку враховує індивідуальні особливості вчиненого діяння, тривалість протиправної поведінки та її наслідків, те що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. А можливість виправлення існує і про це свідчить ставлення самого обвинуваченого до скоєного, який щиро розкаявся і відсутність будь яких обставин, які б заважали йому вести гідний спосіб життя, не вчиняючи кримінальні правопорушення. В цій ситуації визначення іспитового строку на думку суду відповідатиме меті та дієвості кримінального провадження, оскільки впродовж цього терміну, обвинувачений дійсно матиме можливість довести своє виправлення та відсутність підстав для реального відбування покарання.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У пункті 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним.
Одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріплений у ч.1 ст.7 Конвенції «Не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення».
Як зазначено у правовій позиції рішення Верховного Суду України у справі стосовно К., норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, в якій установлено загальні засади призначення покарання.
У відповідності до ч.1 ст. 65 КК України, як зазначалося вище, суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ті положення, що передбачені ст. 75 КК України.
Наведене в своїй сукупності є підставою для застосування до ОСОБА_6 статті 75 КК, що буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим кримінальним правопорушенням та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.
Процесуальні витрати, що складаються з вартості проведеної судової експертизи в сумі 1372 грн. 80 коп. сплачені обвинуваченим під час судового розгляду
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
На ОСОБА_6 в період іспитового строку у відповідності зі ст.76 КК України покласти виконання слідуючих обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2022 року на майно потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_6 , скасувати.
Речові докази по справі:
- килимок для ніг з боку водія з нашаруванням снігу та ґрунту, чохол з водійського сидіння, ручку для перемикання передач - повернути ОСОБА_4 ;
- запальничку з написом «Lion», кишеньковий ліхтарик, металеву пластину шириною 2 мм та довжиною 25 см, рюкзак болотного кольору, сумку червоного кольору, металеву фомку, ніж загальною довжиною 216 мм, довжина леза 116 мм, ширина клинка - 23 мм, повернути ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1