Справа № 201/2230/22
Провадження № 1-кп/201/561/2022
ВИРОК
Іменем України
14 квітня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000048 від 22.01.2022 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, українця, громадянина України, не працевлаштованого, з середньою освітою, з інвалідністю 3-ї групи, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 05.02.2002 р. Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 01.04.2005 р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, за ст. 121 ч. 1 КК України, до позбавлення волі на строк 5 років, 1 місяць;

- 26.02.2010 р. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, за ст.185 ч. 2 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік;

- 15.08.2012 р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, за ст.15 ч.2, ст. 190 ч. 2 КК України до обмеження волі на строк 2 роки;

- 14.11.2016 р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, за ст. 27 ч.5, ст. 190 ч. 2 КК України до обмеження волі на строк 1 рік 8 місяців 4 дня;

- 02.10.2017 р. Приморським районним судом м. Одеса, за ст. 70, ст. 185 ч. 2, ст.185 ч.1 КК України до обмеження волі на строк 1 рік 8 місяців 4 дня;

- 02.09.2019 р. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, за ст. 15 ч.2, ст. 185 ч. 2 КК України, до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2021 року звільнений від відбування покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, призначеного вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2019 року у зв`язку із закінченням іспитового строку,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним
21.01.2022 року приблизно о 10 годині 03 хвилин ОСОБА_3 , будучи особою неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, перебуваючи у приміщенні ТОВ «Стиль-Д» магазину «PROSTOR 123» за адресою: м. Дніпро, Бульвар Слави, 7К, де у торгівельному ряду «парфумерії» побачив на стелажі тестер жіночих парфумів «Jacques Battini Swarovski Reve de Nuit», об`ємом 50 мл. з залишком 40 мл., визначивши їх об`єктом свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_3 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, взяв зі стелажу у вищевказаному торговому приміщені ТОВ «Стиль-Д» магазину «PROSTOR 123» тестер жіночих парфумів «Jacques Battini Swarovski Reve de Nuit» об`ємом 50 мл. з залишком 40 мл. та поклав його до правого карману штанів, які в той момент були одягнені на ньому.

Після чого, ОСОБА_3 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, підійшов до касової зони магазину та поклав на касову стрічку товари серед яких не було вищезазначеного тестер жіночих парфумів.

Далі ОСОБА_3 пройшов лінію касового контролю приміщення ТОВ «Стиль-Д» магазину «PROSTOR 123», не розрахувавшись за тестер жіночих парфумів «Jacques Battini Swarovski Reve de Nuit», об`ємом 50 мл. з залишком 40 мл. покинув місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ТОВ «Стиль-Д» майнову шкоду на суму 468,80 грн.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

2.Позиція обвинуваченого
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд її суворо не карати.

3.Позиція потерпілого
Представник потерпілого надав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без його участі, покарання призначити на розсуд суду, повідомив про повне відшкодування ОСОБА_3 заподіяної шкоди.

4. Докази, які досліджені судом
Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.
Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують його особу.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повністю та об`єктивно доведена.
Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, органом досудового слідства кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд
Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Призначаючи покарання обвинуваченому суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії нетяжкого злочину.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання, не встановлено.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я (наявність інвалідності 3-ї групи та тяжкої хронічної хвороби), стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, повне відшкодування матеріальної шкоди, рівень культури та освіти, його соціально - психологічні риси.
Крім того, суд враховує, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, що свідчить про системність його протиправних дій.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Виходячи з усіх обставин справи, а також враховуючи обставини, які пом`якшують покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання, стану здоров`я обвинуваченого, думки прокурора, який в судових дебатах просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України, та думки представника потерпілого, який в письмовій заяві повідомив про повне відшкодування матеріальної шкоди і просив призначити покарання на розсуд суду, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.
7.Вирішення питання щодо цивільного позову
У даному кримінальному провадженні потерпілим до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, пред`явлено не було.

8.Вирішення питання про долю речових доказів
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.
9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався, клопотань про його застосування не надходило, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України, дані про його особу і призначене покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.
З обвинуваченого підлягають стягненню судові витрати понесені на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 150,00 грн.
Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 150,00 грн.
Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Речовий доказ диск DVD-R Verbatim 4,7 Gb залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.с. 28).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1