ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/369/22 Справа № 702/463/21 Категорія: ч.3 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаряОСОБА_5

прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відео конференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Жовтневе Монастирищенського району Черкаської області, громадянку України, місце державної реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судиму: 1) 30.10.2015 Монастирищенським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік; 2) 29.03.2016 Монастирищенським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 30.10.2015 у виді 1 року позбавлення волі та остаточно призначено до відбуття покарання у виді 2 років 2 місяці позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.11.2017 звільнено від відбування покарання призначеного за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29.03.2016 на підставі ст. 3 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016; 3) 19.11.2019 Монастирищенським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 4). 19.07.2021 Монастирищенським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.11.2019 у виді 1 року обмеження волі, що відповідно до положень ст. 72 КК України відповідає 6 місяцям позбавлення волі та остаточно призначено до відбуття покарання у виді 3 років позбавлення волі з поміщенням до кримінально - виконавчої установи, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, не одруженої, не працюючої, освіта - загальна середня,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.07.2021 остаточно призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з поміщенням її до кримінально-виконавчої установи.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України в строк відбування покарання повністю зарахувати покарання відбуте частково за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.07.2021 до постановлення цього вироку.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.07.2021.

Цивільний позов не заявлений.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-21/8165-ТВ від 29.06.2021 в сумі 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн 72 коп.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку районного суду ОСОБА_8 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 15.06.2021, близько 21 год. 30 хв., з корисливою метою викрадення чужого майна та використання його в особистих цілях, умисно, таємно, шляхом вибивання дверей проникла до квартири АДРЕСА_3 та викрала мобільний телефон марки «TECNO POP 2f» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , чорного кольору, ринкова вартість якого, згідно висновку експерта «Черкаського науково - дослідного експертно - кримінастичного центру МВС України» № СЕ - 19/124 - 21/8165 - ТВ від 29.06.2021, станом на 15.06.2021 могла становити 783,00 грн, чим спричинила потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на вищевказану суму.

Не погоджуючись з вироком районного суду в своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить змінити оскаржуваний вирок та пом`якшити призначене судом покарання з 4 років позбавлення волі на 3 роки 1 місяць позбавлення волі. При цьому вказує, що вона пішла на угоду з прокурором згідно ст.349 КПК України, тому погодилась на призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за новим вироком невідбутої частини покарання призначеного за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.07.2021 до 3 років 1 місяць позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, думку обвинуваченої та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пом`якшити їй призначене судом першої інстанції покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані не в повному обсязі.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційній скарзі обвинуваченої висновок про доведеність винуватості та кваліфікацію її дій не оспорюється, яка винуватість визнала в повному обсязі та підтвердила фактичні обставини кримінального правопорушення, а висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені в порядку ст.349 КПК України, то в даному випадку колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

В суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_10 зазначила, що погоджується з фактичними обставинами справи, які викладені в оскаржуваному рішенні, а також з оцінкою доказів, яка надана судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання в достатній мірі не врахував, що ОСОБА_8 вчинила один епізод злочинної діяльності, визнала винуватість в інкримінованому діянні, добровільно відшкодувала завданий збиток та його розмір (ринкова вартість викраденого мобільного телефону 783, 00 грн.), відсутність претензій до обвинуваченої та цивільного позову, свою вину визнала повністю, щиро розкаялась, відсутність обставин, що обтяжують покарання, тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 можливо призначити покарання ближче до мінімальної межі санкції ч.3 ст.185 КК України.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Враховуючи вище наведене, дотримуючись загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, колегія суддів вважає необхідним пом`якшити ОСОБА_8 призначене місцевим судом покарання за ч.3 ст.185 КК України та приходить до висновку, що для виправлення обвинуваченої достатнім є покарання призначене на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки 3 (три) місяці, що буде достатнім для виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає до часткового задоволення, а вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України з 4 (чотирьох) років позбавлення волі до 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.07.2021 більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначити покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

В решті вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10 травня 2022 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може буде оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя

Судді -