ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року
м. Київ

справа № 696/747/20
провадження № 51-5043 км 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 13 липня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000233, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, раніше судимого за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2019 року за частинами 1 та 2 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 13 липня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вирокомСмілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2019 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року вирок суду першої інстанціїщодо ОСОБА_7 залишено без змін.
За обставин викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він

14 червня 2020 року, о 10 годині, перебуваючи на веранді домоволодіння АДРЕСА_2 , з дозволу власника ОСОБА_8 пройшов до жилої кімнати будинку, де виявив пневматичну гвинтівку марки «SPA B4», яку запропонував придбати у володільця ОСОБА_8 , на що останній відмовив. У подальшому ОСОБА_7 з метою заволодіння вказаною гвинтівкою, діючи умисно, повторно, скориставшись неуважністю господаря, виніс з будинку пневматичну гвинтівку, вартість якої складає 1 183,33 грн, та помістив її до транспортного засобу, на якому приїхав, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що судом першої інстанції в обґрунтування обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 покладено недопустимі та неналежні докази. Так, на думку захисника, недопустимими доказами є протокол огляду місця події від 14 червня 2020 року у зв`язку із відсутністю письмової згоди потерпілого ОСОБА_8 та неможливості допиту як свідків, понятих присутніх під час проведення вказаної слідчої дії; протокол пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 16 червня 2020 року, оскільки згідно показань потерпілого ОСОБА_8 , він не підписував ніяких протоколів, знімки показувались на телефоні, в протоколі безпідставно зазначено, що він складений в

м. Кам`янка; протокол огляду місця події від 16 червня 2020 року у зв`язку із неможливістю ОСОБА_7 скористатися правом на захист.
Крім того, зазначає, що технічний запис судового засідання не чіткий, майже неможливо почути хто надає показання суду та їх зміст, тому вважає звукозапис пошкодженим.
Стверджує, що пояснення ОСОБА_7 під час вилучення пневматичної гвинтівки є недопустимим доказом, оскільки останній перебував у статусі свідка, а потім став підозрюваним.
Також під час досудового розслідування ОСОБА_7 не був забезпечений захисником, у зв`язку із чим було порушено його право на захист. Викладені у вироку показання потерпілого ОСОБА_8 не відповідають його показанням, наданим суду

20 квітня 2020 року під час судового розгляду. На думку захисника, судами попередніх інстанцій не перевірено обставин, які мають істотне значення для правової оцінки дій ОСОБА_7 , що потягло його безпідставне засудження.

На касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 прокурор подав заперечення, в яких, наводячи відповідні аргументи, стверджує про безпідставність заявлених вимог і просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити.
Прокурор, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржених судових рішень, просила касаційну скаргу залишити без задоволення.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що не погоджуючись із визнанням винуватим ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_6 оспорює правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, вказує на неповноту судового розгляду, наводить власну оцінку доказам, відмінну від оцінки, що надав суд першої інстанції.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни судових рішень в апеляційному порядку, згідно зі ст. 409 КПК України.
Слід зазначити, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оцінених судом і є обґрунтованим.
В основу вироку суд вірно поклав:
- показання потерпілого ОСОБА_8 , який повідомив, що 14 червня 2020 року до нього у двір зайшли двоє чоловіків, одним із яких був ОСОБА_7 . Молодший хлопець захотів пити води і пішов в середину будинку. Коли вийшов, запропонував йому продати пневматичну гвинтівку за 2 000 грн, на що отримав відмову. Потім почав кудись квапитись та сказав іншому чоловіку, що треба їхати. Коли обоє чоловіків поїхали, то він виявив зникнення гвинтівки та заявив до поліції. Працівники поліції з його дозволу проводили огляд місця події. Впізнання обох гостей по фотокартках проводили у нього вдома, а не в м. Кам`янка, яких він впізнав. На слідчий експеримент до його будинку з працівниками поліції приїздив обвинувачений;
- показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які зазначили, що в середині червня 2020 року знаходились у місті Кам`янка Черкаської області, поблизу нинішнього магазину «Малина», та на запрошення працівників поліції були понятими під час проведення процесуальних дій. Підійшовши до місця проведення слідчої дії, вони побачили автомобіль, біля якого стояв ОСОБА_7 , який тримав в руках рушницю, та в подальшому поклав на капот автомобіля. При цьому, ОСОБА_7 розповідав, що викрав цю рушницю в с. Ребедайлівка. Також свідок ОСОБА_9 вказала, що їй стало зрозуміло, що перед цим рушницю добровільно на вимогу працівників поліції обвинувачений витягнув з багажнику, який на час огляду був відчинений, поряд знаходився інший чоловік, як потім їй стало відомо ОСОБА_11 ;
- протокол огляду місця події від 14 червня 2020 року з фототаблицею, з якого слідує, що в ході проведення огляду за місцем проживання ОСОБА_8 по

АДРЕСА_2 зафіксовано обстановку та облаштування кімнати, звідки було викрадено пневматичну гвинтівку (т. 1 а. п. 105-107);
- протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 16 червня 2020 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , як осіб, що в день викрадення гвинтівки його відвідували

(т. 1 а. п. 108-111);
- протокол огляду місця події від 16 червня 2020 року, згідно якого, за участі понятих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та в присутності ОСОБА_7 у місті Кам`янка Черкаської області, поблизу нинішнього магазину «Малина», було проведено огляд місця події, в ході якого зафіксовано, що обвинувачений знаходився біля автомобіля та тримав в руках рушницю «SPA B4», яку в подальшому було вилучено (т. 1 а. п. 112-113);
- протокол огляду предмету від 16 червня 2020 року з фототаблицею, з якого убачається, що було оглянуто вилучену гвинтівку та зафіксовано її характерні ознаки (т. 1 а. п. 118-120);
- висновок експерта № 8/590 від 26 червня 2020 року з фототаблицею, відповідно доякого вартість пневматичної гвинтівки «SPA B4» складає 1 183,33 грн

(т. 1 а. п. 121-125);
- протокол слідчого експерименту від 13.07.2020 року з відеозаписом, який проведено з письмової згоди власника домоволодіння ОСОБА_8 , та з якого слідує, що обвинувачений ОСОБА_7 за місцем скоєння кримінального правопорушення чітко і послідовно вказав яким чином та при яких обставинах таємно викрав пневматичну гвинтівку з будинку потерпілого (т. 1 а. п. 134, 135-137).

Разом з цим, місцевий суд визнав неправдивими покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки такі не узгоджуються із іншими доказами, та оцінив їх як такі, що покликані сприяти обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.
Проаналізувавши всі досліджені у справі докази та надавши оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, дотримуючись вимог статей 86, 87, 94 КПК України, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляційної скарги та спростував посилання сторони захисту стосовно істотних порушень вимог кримінального процесуального закону допущених, на її думку, під час дослідження доказів та при їх оцінці судом першої інстанції.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
В судових рішенняхсудами першої і апеляційної інстанцій наведено переконливі аргументи, чому вони визнали обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом, та чому не взяли до уваги те пояснення події, що надала сторона захисту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів та вважає, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом допустимими й достатніми доказами винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Доводи касаційної скарги захисника, щодо необхідності визнання недопустимими доказами протоколів огляду місця події від 14 та 16 червня 2020 року, протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 16 червня 2020 року, є аналогічними доводам його апеляційної скарги, які були перевірені апеляційним судом та обґрунтовано визнані безпідставними.
Так, щодо протоколу огляду місця події від 14 червня 2020 року, як суд першої інстанції так і апеляційний суд дійшли висновку про те, що огляд домоволодіння ОСОБА_8 проведений відповідно до вимог КПК України, за добровільної згоди самого потерпілого, що останній підтвердив у місцевому суді. При цьому, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від

12 лютого 2019 року у справі № 159/451/16-к, суди зазначили, що відсутність саме письмової згоди на проведення огляду місця події не може свідчити про недопустимість складеного за результатами його проведення протоколу.
Верховний Суд зауважує, що положеннями ст. 233 КПК України не встановлено форми такої «добровільної згоди особи» та засобів якими це має бути підтверджено. За обставинами даного кримінального провадження потерпілий, з домоволодіння якого здійснено крадіжку, у судовому засіданні підтвердив надання добровільної згоди працівникам поліції на проведення огляду місця події, більше того, у даному випадку поведінка ОСОБА_8 щодо виклику поліції свідчить про добровільність такої згоди.
Щодо неможливості допитати в судовому засіданні як свідків понятих, присутніх під час огляду місця події, суди попередніх інстанції вказали, що незабезпечення допиту в ході судового розгляду понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не свідчить про недопустимість протоколу огляду місця події з огляду на підтвердження потерпілим добровільності своєї згоди на проведення цієї слідчої дії, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Здійснюючи оцінку протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 16 червня 2020 року на предмет їх допустимості місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про їх допустимість та вірно поклав в обґрунтування вироку, вказавши, що згідно показань потерпілого у судовому засіданні, останній чітко зазначив, що під час вказаних процесуальних дій він впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_11 як осіб, що навідували його перед зникненням гвинтівки. При цьому, суд вказав, що невірне зазначення місця складання протоколу є технічною помилкою та не тягне визнання цієї процесуальної дії недійсною. Доводи касаційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду щодо допустимості вказаних доказів.
На переконання колегії суддів, доводи щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 16 червня 2020 року, з наведених захисником підстав, є неспроможними, оскільки як слідує із показань свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_7 добровільно на вимогу працівників поліції видав рушницю, при цьому останній будь яких заяв і зауважень, у тому числі щодо відсутності його згоди на огляд місця події чи необхідності скористатися правовою допомогою захисника, не заявляв, що підтверджується протоколом вказаної слідчої дії.
Крім цього, під час розгляду провадження в суді першої інстанції ОСОБА_7 зазначив, що проти проведення огляду місця події та вилучення рушниці не заперечував.
Доводи касаційної скарги щодо недопустимості пояснень, наданих ОСОБА_7 під час вилучення пневматичної гвинтівки, з підстав того, що на момент її вилучення останній перебував у статусі свідка, а в подальшому став підозрюваним, є надуманими, оскільки у вироку викладено показання ОСОБА_7 , надані ним безпосередньо у суді першої інстанції, будь-які інші пояснення засудженого судом до уваги не прийнято.
Натомість, судами вірно враховано показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вказали, що під час огляду місця події 16 червня 2020 року ОСОБА_7 повідомив, що викрав гвинтівку у с. Ребедайлівка.
Щодо порушення під час досудового розслідування права на захист ОСОБА_7 , то такі доводи були перевірені судом апеляційної інстанції та визнані безпідставними. Як встановив апеляційної суд, обвинуваченому було роз`яснено право на захист, однак він відмовився від надання правової допомоги, про що свідчить власноручно поставлений підпис (т. 1 а. п. 143), при цьому кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185 КК України не передбачає обов`язкової участі захисника. Також судами встановлено, що обвинувачений народився та проживає в м. Сміла, ходив до школи і з його слів закінчив 7 класів. На процесуальних документах ОСОБА_7 власноручно зазначав українською мовою своє волевиявлення з приводу проведених слідчих дій та ставив підпис, тому доводи, що він не володіє українською мовою, колегія суддів розцінила, як спосіб ввести суд в оману.
Крім того враховано, що 27 листопада 2019 року ОСОБА_7 був засуджений вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, при цьому в ході судового розгляду перекладач не залучався.
Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та вважає, що у даному кримінальному провадженні право на захист ОСОБА_7 не порушено, тому доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Що стосується твердження захисника про неправильне викладення у вироку показань потерпілого ОСОБА_8 , то вони є непереконливими та спростовуються журналом судового засідання та технічним носієм інформації його перебігу за 20.04.2021 року (т. 1 а. п. 160-167).
Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи касаційної скарги захисника про те, що звукозапис судового засідання є пошкоджений.
Так з технічних носіїв інформації перебігу судових засідань у суді першої інстанції убачається, що на них містяться звукозаписи належної якості, які чітко прослуховуються, а тому у Суду відсутні підстави вважати, що вони є пошкодженими.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження було з`ясовано, що висновки суду апеляційної інстанції є правильними, як стосовно встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , так і відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою скасування судових рішень.
При цьому, апеляційний суд ретельно перевірив викладені в апеляційній скарзі сторони захисту доводи та правильно зазначив про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку щодо ОСОБА_7 , тобто встановив, що вирок судом першої інстанції ухвалено відповідно до приписів ст. 370 КПК України. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, Верховним Судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень щодо ОСОБА_7 , тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 13 липня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3