Справа №585/3289/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/138/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.11.2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, з незакінченою вищою освітою, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 в якій він просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.11.2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати, в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону. Просив ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Також прокурор просив виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на неможливість призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами через позбавлення обвинуваченого такого права в адміністративному порядку. В іншій частині вирок суду прокурор просив залишити без зміни.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік та покладено на нього виконання передбачених ст. 76 КК України обов`язків, а саме: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та місця роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Задоволено цивільний позов прокурора, в інтересах фінансового управління виконавчого комітету Роменської міської ради та стягнуто з ОСОБА_7 на користь фінансового управління виконавчого комітету Роменської міської ради 2 352,62 грн в рахунок відшкодування витрат Роменської ЦРЛ, які були понесені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_8 .

Речові докази по справі: автомобіль марки «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , визначено повернути ОСОБА_7 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор стверджував, що попри встановлення судом ряду обставин, які він визнав пом`якшуючими, характеризуючих особу обвинуваченого даних, які стали підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та не призначення йому додаткового покарання, суд належним чином не врахував обставини вчинення злочину.

Так, прокурор звертав увагу на те, що в день вчинення обвинуваченим ДТП той перебував в стані наркотичного сп`яніння, за що постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.08.2019 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього 10200 грн штрафу і позбавлення права керувати транспортними засобами. Вказане безумовно свідчить про те, що ДТП ОСОБА_7 вчинив не тільки в зоні пішохідного переходу, а й перебуваючи під дією наркотичних речовин. Як наслідок травмована людина. Даним обставинам суд першої інстанції жодної оцінки не дав, більше того звільнив обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.

Крім цього, суд допустив порушення і в частині призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, яке санкцією ч. 1 ст. 286 КК України визначено у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Зокрема, визначаючи обвинуваченому покарання, суд в мотивувальній частині вироку зазначив, що не може застосувати до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вже позбавлено такого права постановою суду у адміністративній справі. При цьому, суд безпідставно не врахував вимоги діючої постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року, яка між іншого вказує на те, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку.

В порушення ст. 374 КПК України суд першої інстанції в резолютивній частині вироку взагалі не вирішив питання необхідності призначення додаткового покарання.

Разом з тим, до початку апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання, в якому просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 листопада 2020 року, відносно нього скасувати, звільнити його від кримінальної відповідальності та закрити провадження у справі за закінченням строку давності.

Додатково просив розглядати його клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності без його участі, та без участі його захисника адвоката ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_9 також направив до апеляційного суду заяву про вирішення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності без його участі.

Як встановлено судом першої інстанції, близько 09.40 год. 17.07.2019 року, ОСОБА_7 керував автомобілем «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_1 , рухався в межах населеного пункту по вул. Горького в м.Ромни, в порушення вимог п.п.18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, не впевнився у відсутності пішохода, не знизив швидкість та не зупинив транспортний засіб, щоб надати перевагу в русі пішоходу ОСОБА_8 , яка в той час рухалася по пішохідному переходу, в результаті чого здійснив наїзд на останню.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 225 від 23.08.2019 року, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, відповідно до висновку судово-авто-технічної експертизи № 117 від 14.08.2019 року, знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали. Водій автомобіля «ВАЗ- 21099» ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода ОСОБА_8 шляхом виконання ним вимог п.п. 18.1, 18.4 ПДР України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, прокурора, яка вважала за необхідне задовольнити клопотання обвинуваченого , перевіривши матеріали провадження колегія суддів дійшла наступного.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно п. 1 ч 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до вимог п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. (ст.49 КК України).

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України за вчинення вказаного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, тобто, діяння, вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 , відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Так, з оскаржуваного вироку, яким ОСОБА_7 було визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому відповідне покарання вбачається, що вказаний злочин останнім було вчинено 17 липня 2019 року.

На час апеляційного розгляду даного провадження, тобто до дня набрання вироком законної сили, минуло три роки 9 днів, тобто, строк притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України закінчився, і даних про те, що протягом вказаного періоду обвинуваченим було вчинено інше кримінальне правопорушення, матеріали вказаного провадження не містять.

Зазначені обставини свідчать про те, що в даному конкретному випадку наявні підстави для застосування положень п.1 ч 1 ст. 49 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності.

При цьому, щодо звільнення від кримінальної відповідальності саме у зв`язку з закінченням строків давності обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, про що подав до апеляційного суду відповідну заяву.

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання обвинуваченого про застосування до нього положень ст. 49 КК України слід задовольнити, вирок суду першої інстанції - скасувати, а кримінальне провадження закрити, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Що стосується поданої апеляційної скарги, то колегія суддів зауважує, що за встановлених і зазначених вище обставин законність прийнятого рішення в межах поданої апеляційної скарги не переглядалася.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.11.2020 року, відносно ОСОБА_7 , скасувати.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 , від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення 17.07.2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4