Справа № 459/3876/19
Провадження № 1-кп/459/401/2021
У Х В А Л А
судового засідання

12 квітня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді в режимі відеоконференції кримінальне провадження за № 0001222 від 22.07.2018 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор просить продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки обставини, які були підставою для його обрання, на даний час, не відпали. Зазначив, що є ризик того, що остання може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності та може вчиняти тиск на свідків шляхом їх переконання та залякування і може схилити їх до зміни даних ними показів, оскільки такі безпосередньо купували у неї заборонені речовини. У зв`язку із цим прокурор вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали. Також прокурор зазначив, що попередньо обраний строк тримання під вартою спливає 29.04.2022 року.

Обвинувачена та захисник у задоволенні клопотання прокурора просили відмовити. Захисник обвинуваченої подав клопотання про зміну запобіжного заходу та просив застосувати відносно ОСОБА_4 менш тяжкий запобіжний захід, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту, обгрунтовуючи своє клопотання тим, що обвинувачена вже 2,5 роки перебуває під вартою, розгляд кримінального провадження відносної неї триває, вона має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , у лікаря психіатра на обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікується по програмі замісної терапії, є інвалідом ІІІ групи, має захворювання ніг посттромбофлебітичний синдром обох кінцівок, хронічні трофічні виразки обох гомілок в стадії ремісії, вторинний лімфостаз, має дохід у вигляді пенсії, раніше несудима. Вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України. Захисник у своєму клопотанні зазначив, що згідно з даними Львівської медичної частини № 19, які долучені до матеріалів справи , у ОСОБА_4 діагностовано: гіпертонічну хворобу серця 2 ст., варикозну хворобу, трофічні виразки гомілок, вона перебуває на лікуванні. Тому стан здоров`я обвинуваченої є незадовільний, а відповідно є підстави для зміни запобіжного заходу. Також захисник зауважив, що немає достатніх ризиків для обрання запобіжного заходу обвинуваченій у вигляді тримання під вартою. Крім цього, захисник звернув увагу суду на те, що у зв`язку із введенням військового стану є проблеми організаційного характеру, зокрема щодо достаки обвинуваченої в судові засідання.Тому захисник вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченої повністю виключить усі заявлені прокурором можливі ризики, а застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою не є необхідним на даний час. Всі ризики про, які стверджує сторона обвинувачення можна усунути застосувавши до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, тому клопотання просив задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала думку захисника ОСОБА_5 та просила змінити відносно неї запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення даного клопотання та зазначив, що оскільки обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час, не відпали, є ризик того, що остання може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності та може вчиняти тиск на свідків шляхом їх переконання та залякування і може схилити їх до зміни даних ними показів, оскільки такі безпосередньо купували у неї заборонені речовини. У зв`язку із цим прокурор вважає, що є ризики, передбачені ст. 177 КПК Україниа. Тому, вважає, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу.

Суд, вислухавши думку всіх учасників процесу, враховуючи наведені обставини, вважає за можливе змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт зважаючи на наступне.

Згідно з вимогами абз. 1, 2 ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, зобов`язаний встановити, чи доводять, надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінальним правопорушенням; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зі змісту ст. 178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.
Також при ухваленні рішення суд приймає до уваги праву позицію, яка викладена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року, № 511-550/0/4-13, де вказано що суд повинен зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України».

Окрім цього, в постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 зазначено, що як свідчить судова практика, в окремих випадках суди без жодної мотивації в ухвалі на підставі ч. 3 ст. 315 КПК України продовжують застосування тримання під вартою «автоматично», що прямо суперечить практиці ЄСПЛ. Необхідно зазначити про відповідні правові позиції ЄСПЛ щодо мотивування судових рішень, зокрема у п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 року у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи.

Заслухавши учасників даного кримінального провадження, суд дійшов висновку, що прокурором доведена наявність ризиків, передбачених у п.1 ч.1 статті 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачена може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Разом з тим, суд вважає, що прокурором не доведено, що ризики, передбачені п.3 ч.1 ст.177 КПК України існують, а також не доведено недоцільність застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Отже, при вирішенні заявлених стороною обвинувачення та захисту клопотань суд враховує те, що обвинувачена вже тривалий час перебуває під вартою, має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , у лікаря психіатра на обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікується по програмі замісної терапії, є інвалідом ІІІ групи, має дохід у вигляді пенсії, має хронічні захворювання ніг, тобто, стан здоров`я обвинуваченої є незадовільним. Також суд враховує і те, що на даний час в Україні введено воєнний стан і наявні певні організаційні проблеми, пов`язані із доставкою обвинуваченої в судові засідання.

Таким чином враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим, проте на даний час він не є доцільним з огляду на стан її здоров`я та на те, що обвинувачена вже тривалий час знаходиться під вартою. Суд не може абстрагуватися від всіх необхідних умов, які беруться до уваги при продовженні або зміні запобіжного заходу та автоматично продовжувати такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою та вважає за можливе змінити його на домашній арешт за місцем мешкання обвинуваченої із зазначених вище підстав на визначений в КПК України термін, а виконання даної ухвали покласти на Червоноградський РВП ГУНП в Львівській області, відповідно до якої останній повинен поставити обвинувачену на облік та повідомити про це суд, а також контролювати поведінку обвинуваченої відповідно до вимог ст. 181 КПК України.

На думку суду, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

З урахуванням наведеного вище суд вважає, що клопотання захисника про зміну запобіжного заходу підлягає до задоволення, а в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 193, 201, 331 КПК України, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 змінити на цілодобовий домашній арешт на строк два місяці, починаючи з 12 квітня 2022 року по 12 червня 2022 року включно, звільнивши її з-під варти.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- заборона залишати житло за адресою проживання: АДРЕСА_1 , за винятком часу необхідного для прибуття за викликом суду;

- заборона спілкування з свідками по даному кримінальному провадженню.

Роз`яснити обвинуваченій, що в разі не виконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Надіслати дану ухвалу до Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області для виконання щодо негайного поставлення на облік ОСОБА_4 , про що повідомити суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1