Справа №591/5121/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/96/22 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2022 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 17.09.2020 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 23.11.2018 року вироком Зарічного районного суду м. Суми за ч. 3 ст. 185 ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 в якій він не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого та правильності правової кваліфікації дій, просив вирок Зарічного районного суду м. Суми від 17.09.2020 року, відносно ОСОБА_8 скасувати, через істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Просив ухвалити новий вирок згідно з яким за ч. 2 ч. 186 КК України призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 23.11.2018 року, більш суворим, просив остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі. Також, в строк остаточно призначеного покарання за сукупністю злочинів прокурор просив зарахувати покарання, відбуте за попереднім вироком. В іншій частині вирок суду прокурор просив залишити без зміни і дослідити дані про особу ОСОБА_8 .

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 429 грн процесуальних витрат.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою, залишено до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 09.00 год 07.04.2020 року .

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог прокурор наголошував на тому, що суд першої інстанції допустив порушення закону призначаючи обвинуваченому покарання. Зокрема суд не врахував те, що інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив 15.07.2018 року, тобто до постановлення відносно нього попереднього вироку суду 23.11.2018 року, а тому, покарання за даним вироком суд мав призначити ОСОБА_8 з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Крім цього, на переконання прокурора, суд безпідставно застосував відносно ОСОБА_8 положення ст. 69 КК України, оскільки ті обставини на які послався суд щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, є сумнівними, а відсутність з боку потерпілого, якому органами досудового розслідування повернуто майно, претензій до обвинуваченого є не достатньою підставою для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання. Крім цього, суд не вказав у вироку який саме матеріальний та сімейний стан він враховує призначаючи обвинуваченому м`якіше покарання ніж те, що визначено санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

На апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим подавались заперечення в яких він просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, оскільки він погодився на пропозицію сторони обвинувачення визнати свою вину, щиро розкаятись в заміну на те, що ті не будуть наполягати на більш суворому покаранні ніж 1 рік 1 місяць позбавлення волі. Про вказане свідчить укладена між ними письмова угода.

Просив врахувати, що на утриманні має 2 неповнолітніх дітей та сім`я перебуває в скрутному матеріальному становищі.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема обвинувачений, його захисник та потерпіла апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 15.07.2018 року близько 09.00год, ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік буд. 20 по вул. Харківська м. Суми, зустрів раніше відому йому ОСОБА_10 та її співмешканця ОСОБА_11 . Під час спільного вживання спиртних напоїв, ОСОБА_8 помітив на обличчі ОСОБА_10 тілесні ушкодження, спричинені її сином та виявив бажання на спілкування з останнім. Придбавши спиртні напої, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 висунув вимогу до потерпілого ОСОБА_13 , про передачу грошових коштів в сумі 500 грн., в якості покарання за нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , при цьому наніс удари рукою в голову та один удар ногою в ділянку шиї. Коли ОСОБА_10 повідомив про те, що не має грошових коштів, у ОСОБА_8 виник умисел на незаконне заволодіння майном потерпілого, а саме комп`ютерним обладнанням.

ОСОБА_8 , висловив погрозу фізичною розправою. Після цього змусив потерпілого скласти комп`ютерне обладнання до сумки, спричинивши матеріальний збиток на загальну суму 2673 грн. З місця вчинення злочину ОСОБА_8 зник, викрадений майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_8 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора підтримала, просила їх задовольнити, вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 скасувати та в цій частині ухвалити новий вирок у відповідності з вимогами скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора заперечили, просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується, як і правильність встановлених судом фактичних обставин справи та правова кваліфікція дій обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому в їх аналіз колегія суддів не вдається.

Так, прокурор просив вирок суду скасувати в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання і ухвалити в цій частині новий вирок за яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України без застосування ст. 69 КК України та з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги прокурора колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з вироку суду призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, позицію обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, позицію потерпілого, якому майно повернуто та який претензій до обвинуваченого немає, характеризуючі обвинуваченого дані, його сімейний та матеріальний стан і дійшов висновку, що покарання ОСОБА_8 слід призначити з урахуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі того, що визначено санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Разом з тим, як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_8 є особою неодноразово судимою до покарання у виді позбавлення волі, і після відбуття такого виду покарання він продовжив здійснювати злочинні дії, які виразились у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, та як слідує з фактичних обставин Геліх висловив погрозу фізичною розправою. Після цього змусив потерпілого скласти комп`ютерне обладнання до сумки. При цьому колегія суддів не може погодитись, що визнання вини обвинуваченим та позиція потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має, в звязку з відшкодуванням заподіяної шкоди, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином, покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі колегія суддів вважає таким, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі, зокрема необхідності застосування більш суворого покарання.

При ухваленні нового вироку в частині призначення покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає за необхідне при ухваленні нового вироку та призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України призначити покарання в межах санкції цієї статті, в мінімальному розмірі, а саме у виді позбавлення волі строком на 4 роки і таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням ч.4 ст.70 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 раніше судимий Зарічним районним судом м. Суми за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 1 року позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_8 засуджено вироком Зарічного районного суду м. Суми від 17.09.2020 року, вчинено ним 15.07.2018 року, тобто до ухвалення стосовно нього попереднього вироку Зарічного районного суду м. Суми від 23.11.2018 року.

Таким чином, ОСОБА_8 потрібно призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, а потім визначити остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, за які його засуджено оскаржуваним вироком від 17.09.2020 року та вироком Зарічного районного судум. Суми від 23.11.2018 року, та зарахувати повністю відбуте покарання за попереднім вироком, чого суд не зробив всупереч загальним засадам призначення покарання.

При ухваленні нового вироку, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів не вирішує питання щодо запобіжного заходу, оскільки жодних клопотань від учасників апеляційного провадження не надходило.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційною скаргою заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 17.09.2020 року, відносно ОСОБА_8 , в частині призначення покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 23.11.2018 року, більш суворим покаранням,призначеним цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_8 в строк призначеного покарання за даним вироком, строк відбутого ним покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 23.11.2018 року.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4