Номер провадження: 11-кп/813/1675/22
Справа № 522/5770/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Приморського районного суд м. Одеси від 06 липня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні № 0000632, внесеного до ЄРДР 13 лютого 2020 року,

установив:
Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 06 липня 2022 року під час судового засідання кримінального провадження № 0000632, внесеного до ЄРДР 13 лютого 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, було продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 03 вересня 2022 року, без визначенням розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для обрання такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою. Судом також враховано особу обвинуваченого та тяжкість кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник вказує, що оскаржена ухвала є протиправною та незаконною, такою що поставленою з істотним порушенням вимог КПК України, з огляду на наступне:
- судом не ставилося на обговорення питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, а прокурором не подавалося клопотання про продовження строку запобіжного заходу;
- жодних чином не підтверджено існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України;
- судом першої інстанції не було обґрунтовано у чому полягає суспільний інтерес тримання обвинуваченого під вартою;
- обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, а саме: постійне місце проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 та на його тримані перебувають двоє неповнолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та позитивно характеризується.
Посилаючись на викладені обставини, захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Позиції учасників судового розгляду.
Відповідно до положень ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строк тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що сторонами клопотання про розгляд справи за участі сторін не надходило, апеляційний суд, керуючись вимогами ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності учасників провадження та фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження № 0000632 від 13.02.2020 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Щодо посилань захисника ОСОБА_6 на те, що судом питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому на обговорення не ставилося, а прокурором не подавалося клопотання про продовження строку запобіжного заходуапеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на розгляд клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, оскільки такі питання є взаємопов`язаними, а їх одночасний розгляд забезпечить усесторонність та раціональне використання судового часу.

Посилання апелянта на недоведеність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177КПК України, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та звертає увагу на наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив належне обґрунтування судом наявності зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі Єчюс проти Литви (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийняв до уваги обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підзори у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його тяжкість, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для обрання такого виключного запобіжного заходу та неодаразово були предметом перегляду судом апеляційної інстанції, та той факт, що обвинувачений при зміні місця проживання не зареєстрував його відповідно до вимог п. 4 Правил реєстрації місця проживання затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №207.

Таким чином, з огляду на те, що наявність встановлених судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи та при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність справжнього інтересу суспільства в продовженні тримання ОСОБА_7 під вартою, зважаючи на високу ймовірність вчинення позапроцесуальних дій, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Соціальні зв`язки обвинуваченого апеляційний суд безумовно враховує, але відсутність судимостей, позитивні характеристики, постійне місце проживання та перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 , в світлі інкримінованих обставин справи, не є таким беззаперечно стримуючими факторами, які би спростували існування ризиків можливого вчинення обвинуваченим спроб ухилення від органів досудового слідства та суду, здійснення тиску на інших учасників судового провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обставини ж щодо перебування на утриманні обвинуваченого дітей належними доказами стороною захисту підтверджені не були, сам по собі факт наявності у особи у дітей не підтверджують прийняття участі у їх утриманні.

Крім того, обвинуваченою не надано будь-яких документів на підтвердження доводів щодо працевлаштування ОСОБА_7 , джерел його доходів, а відтак і здатності утримувати будь-яких осіб.

Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_7 у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу суду першої інстанції, як і апеляційному суду надано не було. Застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, та не здатність забезпечити належне виконання обвинуваченим обов`язків.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суд м. Одеси від 06 липня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні № 0000632, внесеного до ЄРДР 13 лютого 2020 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3