Житомирський апеляційний суд
Справа №935/3481/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №935/3481/21 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 03.04.2022 року включно, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що оголошена йому підозра органами досудового розслідування недоведена, оскільки стороною обвинувачення не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують його причетність до вчинення інкримінованого злочину, тому його тримання під вартою є безпідставним.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Зазначає, що оголошена ОСОБА_7 підозра органами досудового розслідування недоведена, оскільки стороною обвинувачення не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують його причетність до вчинення інкримінованого злочину. Вказує, що приймаючи рішення суд першої інстанції не врахував той факт, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання. Вважає, що тяжкість інкримінованого йому злочину не може слугувати підставою для його тримання під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000337 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В судовому засіданні 03 лютого 2022 року прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, характер та обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №935/3481/21, в провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000337 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 слідчим суддею був обраний 13.12.2021 року строком на 60 днів, тобто до 10.02.2022 року. Враховуючи, що вказаний строк спливає, а ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися, прокурором в судовому засіданні 03.02.2022 року було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою покарання, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді даного провадження.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Вказання апелянтами на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , хоча має постійне місце проживання, ніде не працює, не одружений та утриманців не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Ризик можливого незаконного впливу на свідків обґрунтований тим, що всі учасники кримінального провадження судом ще не допитані на стадії судового розгляду, тому є достатні підстави вважати, що ризик впливу на них існує.
Також, апелянтами не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення слідчим суддею та судом ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .. Колегія суддів вважає, що вказані ризики не зменшилися.
Зазначення в апеляційній скарзі захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання, а тому до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_7 та його адвокатом не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 не змінилися з часу застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Доводи апелянтів про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки це не є предметом розгляду в даному провадженні, де вирішується питання обґрунтованості продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційних скарг не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 03.04.2022 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: