Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

20 вересня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - Полюховича О.І.,

суддів Гладкого С.В., Збитковської Т.І.

з участю: секретаря судового засідання Загородько І.Ю.,

прокурора Марути Р.Д.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

захисника Луцик К.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0006818 від 12 жовтня 2017 року за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2020 року

відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, несудимого, із середньою освітою,

обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на три роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обв`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_1 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 6076 грн. 20 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово" на користь потерпілої ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди за знищений автомобіль 100 000 грн. та за шкоду завдану здоров`ю 200 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Ухвалено, що строк відбування покарання ОСОБА_1 починається з часу проголошення вироку.

За вироком суду ОСОБА_1 , 12.10.2017, приблизно о 16 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Костромській зі сторони Київська в напрямку вул. Гайдамацька, що в м. Рівне, в порушення вимог п.п.п. 10.1,11.4,34.1 ПДР, що затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, поблизу будинку № 41-Б по вул. Костромська в м. Рівне перетнув лінію горизонтальної розмітки 1.3 та виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де здійснив зіткнення з автомобілем марки "Renault Megane", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалась в зустрічному напрямку.

У результаті ДТП, водій автомобіля марки "Renault Megane", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , отримала тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Порушення ОСОБА_1 вимог п.п.п. 10.1,11.4,34,1 ПДР, які передбачають, що перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги, лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням ДТП та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

У поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 , не оспорюючи доведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, вважає, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 65, 66, 75 КК України, а тому підлягає скасуванню у відповідності до вимог ст. 409, 414, 420 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вважає, що висновок суду про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, як щире каяття, є невмотивованим всупереч положенням ст. 374 КПК України.

На думку потерпілої, виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, оскільки особа, із злочинною самовпевненістю вчинила тяжкий злочин (за відсутності винних дій інших осіб), внаслідок якого настали тяжкі наслідки для потерпілої, яка два тижні перебувала в комі, в подальшому приблизно три місяці перебувала на стаціонарному лікуванні із численними переломами кісток та розривів внутрішніх органів, не могла самостійно рухатись, а обвинувачений не вживав жодних заходів щодо відшкодування завданої шкоди при тому, що вона весь час йшла на зустріч засудженому та сама зверталась до останнього за допомогою.

Просить вирок Рівненського міського суду від 02 липня 2020 року в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, його захисника і прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд судом першої інстанції було проведено у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням документів по заявленому позову та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Відповідно висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи ОСОБА_1 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів та являється необережним злочином, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненому, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, неофіційно займається суспільно-корисною працею, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину-інваліда. Судом враховано, як обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданих збитків. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Не залишено судом без уваги і думку потерпілої, яка в судовому засіданні суду першої інстанції щодо міри покарання обвинуваченому, висловила думку про призначення покарання останньому на власний розсуд суду. Судом взято до уваги і те, що ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності щодо порушення Правил дорожнього руху. За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції частини статті за інкримінований злочин у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції в достатній мірі були враховані вимоги ст. 75 КК України та враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини вчинення необережного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання, прийшовши до обґрунтованого висновку про його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням та можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах повного контролю з боку уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання останнього протягом максимального іспитового строку, передбаченого законом.

На думку колегії суддів, такий висновок суду належним чином мотивований та не вважається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_1 висловив жаль з приводу вчиненого та вказав, що визначену вироком суду суму в рахунок відшкодування моральної шкоди для потерпілої ОСОБА_2 5000 грн. він відшкодував. Зазначив, що за згодою з потерпілою ОСОБА_2 придбав для останньої автомобіль ВАЗ-21099 в рахунок відшкодування завданих збитків, яким вона користувалась приблизно півроку і продала.

Дані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про критичну оцінку обвинуваченим своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що підтверджується конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації і виразилось у відповідному відшкодуванні завданих злочином збитків, що істотно знижує ступінь суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним діяння.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги потерпілої про неправильне застосування судом положень ст. 75 КК України відносно ОСОБА_1 , колегія суддів вважає безпідставними.

За наведеного, колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, який і в суді першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, не оспорював кваліфікацію дій, не заперечував щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій та намагався усунути заподіяну шкоду, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_1 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки такий висновок було зроблено з урахуванням всіх обставин, які мають правове значення при вирішенні питання щодо порядку відбування призначеного судом покарання.

На думку колегії суддів, звільнення обвинуваченого ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

За наведеного, доводи апеляційної скарги потерпілої щодо безпідставності застосування ст. 75 КК України щодо обвинуваченого, колегія суддів вважає такими, що спростовуються врахованими судом першої інстанції та встановленими при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку обставинами.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами кримінального провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Будь-яких істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку суду колегією суддів не встановлено, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги потерпілої.

Вирок суду, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 02 липня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

О.І. Полюхович С.В. Гладкий Т.І. Збитковська