11.07.2022 Справа № 756/4884/22

Справа № 756/4884/22
Провадження № 1-кс/756/928/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004797 від 27.08.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004797 від 27.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельну ділянку кадастровий номер: :02:002:0993, площею 0.25 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 210); гаражний бокс №208 в підземно-надземному паркінгу, загальною площею 172.2 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); земельну ділянку, кадастровий номер: :03:004:0027, площею 2.801 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227); нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); а також нежиле приміщення 2008 року побудови, 1/2 частина приміщення підвалу багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна: 29058542) , шляхом заборони відчуження майна будь-яким способом.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесеного до ЄРДР за № 0004797 від 27.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом незаконного заволодіння ОСОБА_4 грошовими коштами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Під час досудового слідства встановлено, що наприкінці листопада 2009 року (більш точну дату та час встановити не виявилось можливим) ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами, які належать ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , запропонував останнім придбати у нього земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_5 .Запросивши вказаних осіб за вищезазначеною адресою для огляду земельної ділянки, яка не мала ідентифікуючих ознак, ОСОБА_4 повідомив, що поштова адреса продемонстрованої земельної ділянки загальною площею 0,1 га відсутня, оскільки ділянка нещодавно отримана ним у приватну власність, тому документи знаходяться на етапі виготовлення. Після чого, ОСОБА_4 повідомив, що вартість земельної ділянки загальною площею 0,1 га, яка розташована у АДРЕСА_5 , складає 180 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ дорівнювало на той час 1 442 000,00 грн., а також, що для початку процесу переоформлення вказаної земельної ділянки у власність зазначених осіб необхідно передати особисто йому грошові кошти в якості завдатку у сумі 73 000 дол. США, що на той час за офіційним курсом НБУ дорівнювало 584 000,00 грн. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на пропозицію ОСОБА_4 погодились та повідомили про бажання оформити права власності на зазначену земельну ділянку на ім`я ОСОБА_5 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_4 15.12.2009 року у денний час доби за адресою: АДРЕСА_6 , отримав від ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 584 000,00грн., що станом на 15.12.2009 року за офіційним курсом НБУ дорівнювало 73 000,00 дол. США, вказаний факт підтвердив своїм особистим підписом біля графи «ПРОДАВЕЦЬ ОСОБА_4 » в Угоді про передачу завдатку від 15 грудня 2009 року, у якій було зазначено, що ОСОБА_4 , який проживає: АДРЕСА_7 (Продавець) та ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 (Покупець) домовились: про купівлю-продаж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_8 площею 0,1 га, яку Продавець зобов`язується передати Покупцеві у строк до 01.07.2010 року; про загальну вартість земельної ділянки, яка складає 1 442 000 гривень, що в еквіваленті дорівнює 180 000 доларів США; про передачу Покупцем Продавцю завдатку у розмірі 584 000 гривень, що в еквіваленті дорівнює 73 000 доларів США.

Крім того, 18.12.2009 року ОСОБА_4 засобами телефонного зв`язку повідомив ОСОБА_5 про необхідність додатково передати йому грошові кошти в сумі 7 000 дол. США для отримання документів для продажу земельної ділянки, на що останній погодився.

18.12.2009 року у денний період часу ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_9 , отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 7 000,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ дорівнювало 55 790,00грн., про що зробив відмітку на зворотній стороні Угоди про передачу завдатку від 15 грудня 2009 року у вигляді власноручного рукописного тексту такого змісту: «18.ХІІ.09 додатково отримав 7000 (сім тис) доларів США ОСОБА_4 » та поставив свій підпис.

При цьому, ОСОБА_5 , передаючи ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 584 000,00 грн. (що за офіційним курсом НБУ дорівнювало 73 000,00 дол. США) у якості завдатку та підтвердження його наміру придбати до 01.02.2010 року земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_8 , та передаючи 18.12.2009 року ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 7 000,00 дол. США (що за офіційним курсом НБУ дорівнювало 55 790 грн. 00 коп.), був введений ОСОБА_4 в оману стосовно наявності у останнього права власності на зазначену земельну ділянку та реальної можливості виконати зобов`язання щодо передачі права власності на неї ОСОБА_5 .

В подальшому, ОСОБА_4 земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_8 , у власність ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_6 , ані ОСОБА_7 не передав, отриманими від ОСОБА_5 грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

07.06.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що у приватній власності ОСОБА_4 перебуває наступне нерухоме майно: земельна ділянка, кадастровий номер: :02:002:0993, площею 0.25 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 210); гаражний бокс №208 в підземно-надземному паркінгу, загальною площею 172.2 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); земельна ділянка, кадастровий номер: :03:004:0027, площею 2.801 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227); нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); а також нежиле приміщення 2008 року побудови, 1/2 частина приміщення підвалу багатоквартирного житлового будинку,розташованого за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна: 29058542).

З урахуванням наведеного, враховуючи, що санкція ч.4 ст.190 КК України передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, з метою забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна, збереження вказаного майна, що належить підозрюваному, запобігання його відчуженню або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, виникла необхідність у накладенні арешту на вищезазначене нерухоме майно.

Прокурор просив розглянути клопотання без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту на майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 надав заяву про розгляд клопотання за його відсутністю, вимоги клопотання підтримав у повному обсязі.

Клопотання слідчого розглянуто в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без участі власника майна з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи слідчий суддя встановив наступне.

У провадженні СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004797 від 27.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

07.06.2022 у кримінальному провадженні № 0004797 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Санкцією ч.4 ст. 190 КК України передбачено покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, прокурор посилався на п. 3 ч.2 ст. 170 КПК України, зазначивши мету накладення арешту на майно забезпечення виконання передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з ч.5 ст.170 КПК України, у випадку передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадку, передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись і у клопотанні особи, яка звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, враховуючи, що санкція ч.4 ст.190 КК України передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, з метою забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна, а також враховуючи, що незабезпечення збереження зазначеного у клопотанні нерухомого майна, що належить підозрюваному, може призвести до його відчуження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , зазначене у клопотанні прокурора, шляхом заборони його відчуження у будь-який спосіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 170, 171, 172, 173, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004797 від 27.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельну ділянку кадастровий номер: :02:002:0993, площею 0.25 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 210); гаражний бокс №208 у підземно-надземному паркінгу, загальною площею 172.2 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); земельну ділянку, кадастровий номер: :03:004:0027, площею 2.801 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227); нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); нежиле приміщення 2008 року побудови, 1/2 частину приміщення підвалу багатоквартирного житлового будинку,розташованого за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна: 29058542), 1/2 частка якого на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження вказаного нерухомого майна у будь-який спосіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Організацію виконання ухвали покласти на Оболонську окружну прокуратуру м. Києва.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1