Справа № 135/660/22
Провадження № 1-кп/135/78/22
УХВАЛА
Іменем України
05.08.2022 Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0000165 від 02.05.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Гайсинської окружної прокуратури у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000165 від 02.05.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що передбачено ст. 49 КК України, та не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Учасники провадження повідомлялись про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Ознайомившись з клопотанням та наданими матеріалами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що у провадженні СВ ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 02.05.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України. Згідно матеріалів якого зазначено, що 30.04.2016 біля 16 год. 30 хв. в м. Ладижин невідома особа з кишені куртки ОСОБА_4 здійснила відкрите викрадення кредитної картки «Приватбанку», з якої в подальшому було знято грошові кошти в сумі біля 8000 грн.

Прокурор в клопотанні зазначає, що в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження проведено ряд слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, однак таку особу не встановлено.

Згідно з ч.4 ст.284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст. 12 КК України (в редакції закону чинного на час розгляду клопотання), кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України визначене як нетяжкий злочин. Санкція ч.1 ст.186 КК України передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Згідно з п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п?ять років.

Разом з тим, вказані положення стосуються кримінальних проваджень, в яких встановлено особу, що вчинила кримінальне правопорушення.

У поданому ж клопотанні зазначено, що особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, не встановлено.

Відповідно до п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Аналіз вказаної норми процесуального законодавства свідчить про те, що закриття кримінального провадження можливе виключно за наявності двох обставин: 1) якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення; 2) у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, які є взаємозалежними та повинні існувати в поєднані між собою. Тобто законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Дана правова позиція викладена в постанові ККС в складі ВС від 23.02.2021 (справа 397/42/20 - https://reyestr.court.gov.ua/Review/95213476).

З досліджених матеріалів кримінального провадження, вбачається, що потерпілий в поданих заявах вказував на відому йому особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. Органом досудового розслідування вживались певні заходи для встановлення місцезнаходження цієї особи, однак такі заходи були недієвими через їх неналежне виконання. Зокрема, слідчим надавалось доручення оперативному підрозділу на вчинення певних процесуальних дій, однак таке доручення не було виконано. Крім того, слідчим суддею надано дозвіл на тимчасовий доступ до документів. Однак, для реалізації тимчасового доступу жодних дій не вчинялось.

Таким чином, зважаючи на пряму вказівку потерпілого на особу, яка може бути причетна до кримінального правопорушення, твердження у поданому клопотанні про те, що не встановлено таку особу, є передчасним.

Перевірка анкетних даних можливої причетної особи може істотно впливати на кваліфікацію злочину, зокрема, за ознакою повторності. Однак, таку перевірку розпочато, так як слідчим надано відповідний запит, та не доведено до кінця, оскільки відсутня відповідь на запит слідчого.

Окрім того, матеріали кримінального провадження містять процесуальні документи, які не засвідчені підписами та необхідними реквізитами (зазначення дати), що безперечно істотно впливає на підслідність та можливість встановлення особи, причетної до скоєння кримінального правопорушення.

При цьому, ч. 3 ст. 49 КК України передбачає можливість переривання строків давності, що також, за певних умов, може істотно вплинути на можливість продовження досудового розслідування, в разі встановлення дійсної причетності особи, на яку вказував потерпілий до скоєння кримінального правопорушення.

Крім того, суд виходить з того, що закриття - є однією з форм закінчення досудового розслідування.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, зокрема, полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність відповідно ст. 25 КПК України, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Внесення змін до КПК України і, зокрема, доповнення ч.1 ст.284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами ст. ст.9, 25 КПК України.

В даному випадку, суду не надано доказів, що по справі було проведено всі необхідні слідчі дії на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження, оскільки по справі навіть не перевірено причетність до скоєного особи, на яку вказує потерпілий. Тобто, суду не надано доказів, що у кримінальному провадженні слідчим здійснювалось досудове розслідування належним чином та здійснювались всі необхідні дії на виконання обов`язку встановленого ст. 92 КПК України.

При цьому, факт того, що на даний час закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України, не може слугувати безумовною підставою для закриття даного кримінального провадження.

Суд вважає, що закриття даного кримінального провадження судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

За таких обставин, в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Керуючись ст. 284 КПК України, ст.ст. 12, 49 КК України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження № 0000165 від 02.05.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя