Справа № 460/5967/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/798/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП №19», кримінальне провадження № 0001216 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 24 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стадники Яворівського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

представник потерпілої - адвокат ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 24 червня 2021 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Апелянт просить вирок скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України. Вважає вирок необгрунтованим і незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обстави нам справи та істотним порушенням вимогам кримінального процесуального закону.

Апелянт зазначає, що не погоджується з позицією суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 на підставі доказів наданих стороною обвинувачення.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що не погоджується з висновками судових експертів про те, що кров, яка була на одязі ОСОБА_7 належить потерпілому ОСОБА_10 , оскільки вона може належати будь-кому з подібним набором антигенів, які були на місці події. Тим більше, що у змивах, які зроблені з рук ОСОБА_7 , не виявлено слідів крові. Отже наявними в справі висновками експертів не підтверджено, що на ОСОБА_7 була кров саме потерпілого і під нігтями обвинуваченого були біоматеріал саме потерпілого. Відповідно речові докази та висновки експертів по справі не підтвердили причетність ОСОБА_7 до скоєння злочину. Вказані докази є беззаперечними та не спростовані в судовому засіданні.

Апелянт покликається, що вирок винесений незаконним складом суду, а самовідвід судді ОСОБА_11 був обґрунтований та підлягав задоволенню. З огляду на це не можна залишити поза увагою те, що, як вбачається з матеріалів справи № 460/5967/18 10.03.2021 було проведено автоматизований розподіл справи (повторно) у вказаній справ та визначено для її розгляду суддю ОСОБА_11 . У подальшому суддею ОСОБА_11 12.03.2021 подано заяву про самовідвід, яку задоволено ухвалою від 15.03.2021. Однак ще 14.03.2021 було сформовано протокол розподілу ( не автоматично) яким визначено повторно суддю ОСОБА_1 . На ці нюанси суд першої інстанції не звернув увагу.

Апелянт звертає увагу, що матеріалами справи не встановлено чи на момент інкримінованого злочину у ОСОБА_12 були зовнішні кровотечі. Двоє свідків у справі, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , повідомили що ОСОБА_14 з ОСОБА_15 виходили з помешкання за спиртом і назад ОСОБА_14 повернувся без ознак насильства чи тілесних ушкодженнях. У квартирі ОСОБА_14 , після повернення продовжив випивати, а потім нецензурно обізвав ОСОБА_16 , який почав бити останнього. У квартирі ОСОБА_14 був при свідомості після бійки і ОСОБА_16 його вивів з квартири посадивши на лавку на вулиці. Його не було 5 хвилин. Відповідно виникає питання звідки сліди крові на кухні в квартирі, якщо бійка була в залі. Можливо той хто був у крові Добровольського хотів змити кров з рук і тіла, або це кров ОСОБА_12 . Навпаки з висновків експертів вбачається, що людська кров була виявлена у свідка ОСОБА_17 , але в суді першої інстанції це питання, як альтернативну версію, не розглядали клопотання сторони захисту про повторний допит свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 було судом відхилено, незважаючи на суперечності у показах свідків. Дані дії суду завадили ухвалити законне і справедливе рішення.

Апелянт покликається, що під час затримання було порушено право ОСОБА_7 на захист, бо не було вчасно залучено адвоката, хоча і викликали такого, але не дочекавшись захисника працівники поліції розпочали слідчі дії.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 15 жовтня 2018 року близько 18 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі ОСОБА_21 , що на АДРЕСА_2 , діючи протиправно, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив конфлікт із ОСОБА_10 , під час якого умисно наніс останньому удари кулаками в голову, в результаті чого останній впав на підлогу, а ОСОБА_7 продовжуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, почав наносити потерпілому ОСОБА_10 удари ногами та спинкою крісла в область голови, грудної клітки та живота, спричинивши йому крововиливи під твердою мозковою оболонкою в правій лобно- скронево-тімяно-потиличній ділянці, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою на полюсі скроневої частки зліва, на базальній поверхні лівої скроневої частки, вогнища контузії з крововиливами в тканину головного мозку зліва, закриті переломи кісток обличчя, синці в обох навколоочних ділянках, садно і підшкірні крововиливи на лобі та в лівій скроневій і в тім`яній ділянках, садно на обличчі справа, множинні переломи ребер, перелом грудини, синці і крововиливи в м`які тканини на передній поверхні грудної клітки, розрив правої частки печінки, синець на лівому плечі, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, синець на лівому передпліччі, садно на лівому лікті, синець на правій кисті, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. 16.10.2018 року о 01 год. 30 хв., ОСОБА_10 від отриманих травм помер в реанімаційному відділенні Комунального некомерційного підприємства Яворівської районної ради Львівської області «Новояворівська районна лікарня ім. Юрія Липи».

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника - адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити їх, міркування прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції без змін, думку представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 про відмову у задоволені апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України так, як ним було заподіяно умисне тяжке тілесне ушкодження яке спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 .

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та, з врахуванням обставин вчиненого злочину, невизнання вини у скоєному, судовий розгляд судом першої інстанції проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Крім того слід зважати на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання оскільки враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, який раніше не був судимим, на спеціальних обліках не перебуває; нейтрально характеризується за місцем проживання; на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей; у скоєному не розкаявся, що свідчить про відсутність у нього щирого жалю з приводу вчиненого злочину та осуду своєї поведінки; обставин що пом`якшує покарання судом першої інстанції встановлено не було, а обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; також враховано думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому найсуворіше покарання. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 не є можливим без ізоляції від суспільства та запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому. Таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Всі апеляційні вимоги захисника обвинуваченого були предметом розгляду в суді першої інстанції та у вироку їм дано належну правову оцінку зазначивши, що наведені в судовому засіданні докази винуватості ОСОБА_7 у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 та повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Так покликання захисника обвинуваченого про те, що розгляд справи в суді першої інстанції та прийняте рішення по нього здійснено незаконним складом суду не відповідає фактичним обставинам та спростовуються наявними у справі документами. Зокрема на а.с. 3-7 в т. 4 наявні документи, які спростовують обґрунтування сторони захисту. Зокрема після здійснення 11.03.2021 року повторного авторозподілу судової справи у зв`язку з тривалим перебуванням на лікарняному судді ОСОБА_1 та визначення у кримінальному провадженні № 460/5967/18, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 головуючою - суддю ОСОБА_11 остання написала 12.03.2021 заяву про самовідвід, який був задоволений 15.03.2021, оскільки повторний авторозподіл був здійснений в супереч діючому законодавству. У подальшому, 15.03.2021 (а.с.7) відбулася автоматизована передача судової справи раніше визначеному складу суду, тобто судді ОСОБА_1 . Тобто склад суду був законним оскільки визначений у відповідності до Інструкції з діловодства через автоматизований розподіл справи. По датах все було в хронологічному порядку сформовано документи, а не так як в апеляційній скарзі покликається захисник обвинуваченого.

Вироком суду першої інстанції було детально спростовано доводи сторони захисту стосовно відеозаписів, які проводилися під час здійснення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_22 , ОСОБА_23 були зафіксовані у протоколах слідчих експериментів від 16.10.2018, які захисник просив визнати недопустимими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - ще і його відображення, якому надається таке ж значення як документу. Водночас за ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціальностворений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 відсутні об`єктивні дані про те, що DVD диски, долучені до протоколів слідчих експерементів, містять електронні документи, створені не під час здійснення таких слідчих дій, а в інший час, за інших обставин, чи не уповноваженою особою. Отже, доводи захисника про недопустимість протоколів слідчих есперементів за участі свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , як доказів винуватості обвинуваченого через відсутність оригінального технічного носія відеозаписів, не грунтуються на приписах закону та не спростовують висновків суду про допустимість цих доказів.

У вироку суд детально описав докази, які були покладені в основу вироку щодо визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину за ч.2 ст. 121 КК України, які взяті до уваги судом апеляційної інстанції, зокрема покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які показали наступне безпосередньо в судовому засіданні:

- свідок ОСОБА_12 дала покази про те, що 15.10.2018 їй зателефонувала ОСОБА_24 і попросила принести сигарети, вона прийшла до ОСОБА_18 близько 15.00 год. В квартирі ОСОБА_18 , за адресою: АДРЕСА_2 , були ще ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 . Потім прийшов ще ОСОБА_28 і приєднався до них, ніяких тілесних ушкоджень у нього не було. Вона з ОСОБА_16 виходили за спиртом, ОСОБА_29 давав гроші Сидору на спирт, купили літр спирту, повернулися до ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 розбавили спирт в трьох літровій банці і потім всі разом його розпивали. Між 17 і 18.30 ОСОБА_29 виходив на пів години і повернувся, жодних тілесних ушкоджень у нього не було, вони далі усі разом розпивали алкогольні напої. Сидор по квартирі ходив в одних штанах. ОСОБА_29 сказав до ОСОБА_16 : «сука» і після цього розпочався між ними конфлікт, ОСОБА_16 почав наносити удари ОСОБА_29 , перше ногою, ОСОБА_29 впав, він його підіймав і далі бив, спинкою від крісла наніс удар в спину, коли ОСОБА_29 лежав, ОСОБА_16 по ньому скакав, десь три чи більше разів, Сидор бив ОСОБА_29 , а Добрянський Сидору під час конфлікту ударів не наносив і не мав сили відбиватися оскільки був дуже п`яний. Вона намагалася влізти між ними, однак ОСОБА_19 її забрав і сказав щоб вона в конфлікт не влазила. Конфлікт та бійка відбувалися в залі, недалеко від шафи. В квартирі ОСОБА_29 був при свідомості, ОСОБА_16 взяв його під руки і вивів з квартири, ОСОБА_29 трохи йшов, очі мав відкриті, говорив невиразно, ОСОБА_16 повернувся і сказав, що вивів ОСОБА_29 на вулицю і посадив на лавку на вул. Лазаренка, Сидора не було близько 5 хвилин, в квартирі були залишки крові, після цього вони далі вживали алкоголь. Конфлікт і бійку бачили всі хто був у квартирі, ніхто не спав. О 04.00 год приїхали працівники поліції і забрали ОСОБА_16 . Також свідок показала, що в лютому чи березні 2019 у неї була зустріч, яку призначив адвокат обвинуваченого ОСОБА_30 , на зустрічі були: вона, ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , мама і сестра ОСОБА_16 , адвокат просив змінити надані ними покази, які викривали обвинуваченого ОСОБА_16 ;

- свідок ОСОБА_13 показав про те, що 15.10.2018 він зайшов до ОСОБА_31 в гості, там ще були ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_25 , потім, близько обіду, прийшов ОСОБА_28 . Всі сиділи випивали, всі були п`яні, ОСОБА_29 почав сваритися з ОСОБА_16 , щось вияснювали між собою, ОСОБА_34 обізвав ОСОБА_7 і вони почали битися. В цей час ОСОБА_35 та ОСОБА_36 сиділи на дивані, ОСОБА_37 спала. Сидор декілька разів вдарив ОСОБА_38 по обличчі, стягнув з дивана на підлогу, ОСОБА_29 лежав біля тумбочки, Сидор ще раз його вдарив, куди точно не бачив, бо сидів боком, конфлікт тривав декілька хвилин, конфлікт також бачила ОСОБА_23 , чи бачив цей конфлікт ОСОБА_20 не знає. Після цього він пішов спати, коли встав ОСОБА_29 вже в квартирі не було, приїхала поліція.

Відповідно покази свідків є чіткими, послідовними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються іншими зібраними досудовим слідством та перевіреними в судовому суду першої інстанції доказами. Цим показанням суд надає віру, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів.

Колегія суддів не вбачає підстав для сумнівів у ретельності досліджених судом доказів.

Предметом розгляду суду першої інстанції була і апеляційна вимога сторони захисту щодо висновків проведених експертиз по результатах визначення приналежності виявленої крові на місці скоєння злочину ОСОБА_7 чи іншим присутнім особам, які були в квартирі ОСОБА_21 по АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції критично оцінив покликання сторони захисту про те, що у справі не виявлено жодних доказів причетності обвинуваченого до побиття ОСОБА_10 , а це свідчить про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 та неспроможність показів свідків, оскільки судомбеззаперечновстановлено, що обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок раптового конфлікту із ОСОБА_10 , умисно наніс останньому удари кулаками в голову, і коли останній впав на підлогу, ОСОБА_7 , почав наносити потерпілому ОСОБА_10 удари ногами та спинкою крісла, детальний аналіз наявних у справі доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що вина ОСОБА_7 повністю підтверджена дослідженими судом доказами.

У суді апеляційної інстанції стороною захисту не були наведені беззаперечні докази непричетності ОСОБА_7 до вчинення дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 , які призвели до смерті останнього від нанесених йому тілесних ушкоджень.

Покликання захисника на те, що за висновками проведених експертиз у справі не виявлено жодних доказів причетності обвинуваченого до побиття ОСОБА_10 , а це свідчить про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 та неспроможність показів свідків суд оцінює критично, оскільки судом беззаперечно встановлено, що обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок раптового конфлікту із ОСОБА_10 , умисно наніс останньому удари кулаками в голову, і коли останній впав на підлогу, ОСОБА_7 , почав наносити потерпілому ОСОБА_10 удари ногами та спинкою крісла, детальний аналіз наявних у справі доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що вина ОСОБА_7 повністю підтверджена дослідженими судом доказами.

У апеляційній скарзі захисник звернув увагу на порушення права обвинуваченого на захист під час затримання, однак у вироку суд першої інстанції зазначив, що не вбачає підстав для визнання висновку експерта № 1391/2018-ім від 22.10.2018 недопустимим доказом у зв`язку з порушенням права на захист під час затримання ОСОБА_7 під час якого було вилучено одяг підозрюваного, оскільки відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16.10.2018 органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги слідчим було повідомлено про затримання ОСОБА_7 , підозрюваному ОСОБА_7 було роз`яснено його процесуальні права, клопотань ним не заявлялося.

Судом не встановлено порушень органом досудового розслідування вимог КПК України при проведенні ним слідчих дій, відтак, досліджені докази суд визнає такими, що відповідають положенням ст.ст. 85, 86 КПК України на предмет їх належності та допустимості та не вбачає підстав для визнання вказаних доказів недопустимими.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з врахуванням досліджених матеріалів кримінального провадження зокрема в т.1 на а.с. -38 є копія протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 16.10.2018, який ОСОБА_7 підписав власноруч на кожній сторінці та зазначив, що клопотань немає. У даному протоколі йому було роз`яснено про повідомлення органу уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги під час затримання, а також роз`яснено вимоги ч.3 ст. 42 КПК України, якими передбачені права затриманого зокрема вказано на право на участь захисника та залучення його в будь-який момент кримінального провадження чи відмову віз захисника.

Відтак наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

З врахуванням зазначеного вище при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 50, 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує його покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому найсуворіше покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, нейтрально характеризується за місцем проживання, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, у вчиненому не розкаявся, вважав за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому покарання у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, а є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин. Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання було враховано думку потерпілої, яка просила в суді призначити ОСОБА_7 найсуворішу міру покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається, а тому апеляційні вимоги сторони захисту задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,419 ПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 24 червня 2021 року, яким ОСОБА_7 , засуджено за вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою, з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: