233 № 233/5573/17
У Х В А Л А
про продовження строку дії запобіжного заходу

09 вересня 2022 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000945 від 06 серпня 2017 року за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни стосовно нього запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000945 від 06 серпня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2022 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 11 вересня 2022 року.

02 вересня 2022 року прокурор Костянтинівської окружної прокуратури ОСОБА_5 через канцелярію звернувся до суду з клопотанням про продовження дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Житомирській установі виконання покарань № 8 на 60 днів стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 . Клопотання обґрунтовано тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України на теперішній час не перестали існувати. Прокурор зазначив, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час розгляду справи, в іншому випадку цілком ймовірно, що обвинуваченим можуть бути прийнято спроби переховування від суду, а також вчиняти тиск на свідків, які недопитані у судовому засіданні. Крім того, за переконанням прокурора запобіжний захід у виді тримання під вартою попереджає можливість вчинення обвинуваченим інших злочинів.

Відповідно до інформації наданої ВКВСР ОСОБА_8 ОСОБА_6 01 вересня 2022 року категорично відмовився від отримання клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_5 про продовження стосовно нього строку дії запобіжного заходу.

Прокурор просив задовольнити його клопотання, посилаючись на його обґрунтованість. Зазначив, що застосування більш м`яких заходів забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не забезпечить належну процесуальну поведінку останнього, тому заперечував з приводу клопотання обвинуваченого щодо зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Додав, що захисник безпідставно стверджує про неможливість виїхати в будь-яку область через те, що відбувається воєнний стан.

Обвинувачений ОСОБА_6 висловив сумніви, щодо клопотання прокурора. Зазначив, що тілесні ушкодження завдавав саме ОСОБА_9 , але прокуратура звинуватила його через попередню судимість, яка не має жодного стосунку до цієї справи. Наполягав на недоведеність існування ризиків зазначених прокурором у клопотанні. Крім того звернувся до суду з клопотанням щодо зміни стосовно нього запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт за адресою проживання своєї двоюрідної сестри ОСОБА_10 АДРЕСА_1 . Додав, що власником зазначеного будинку є його двоюрідна сестра, яка надала письмову згоду на його проживання за зазначеною адресою та документи про право власності на будинок, надіславши їх на адресу суду.

Захисник у судовому засіданні заперечував з приводу клопотання прокурора. Зазначив, що ризики викладені в клопотанні не підтверджені. Жодний свідок не звертався з заявою, щодо тиску на них. Додав, що під час ведення бойових дій тікати до Донецької області не логічно, бо звідти евакуюють в інші міста України. Документи на підтвердження права власності суду надано, повнолітній член сім`ї чоловік також надав згоду. Враховуючи давність розгляду справи, перебування обвинуваченого за адресою проживання його сестри зводять до неможливості існування ризику.

З метою з`ясувати позицію власника житла щодо можливості застосування саме домашнього арешту до обвинуваченого в судовому засіданні в якості свідків допитані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_10 показала, що обвинувачений є її двоюрідним братом, останній раз з ним спілкувалась приблизно 12 років тому. На даний час спілкується з матір`ю обвинуваченого тіткою ОСОБА_12 та меншим братом обвинуваченого по телефону. Зазначила, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає її чоловік та неповнолітня донька. Старша донька проживає окремо від них. Додала, що розуміє, що її брат ОСОБА_13 буде проживати в її будинку разом з її родиною, перебувати на ділянці, користуватись усім майном цілодобово. На запитання прокурора пояснила, що будинок двоповерховий, складається з 5-ти житлових кімнат є вільна спальня на 1-му поверсі, там і буде перебувати її двоюрідний брат. З приводу державної реєстрації будинку пояснила, що цим питанням займався чоловік він і надасть пояснення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що обвинувачений є двоюрідним братом дружини. Останній раз бачив його 11-12 років тому. Йому відомо, що він не має дружини, колись мешкав у м. Дніпро. Додав, що усвідомлює, що обвинувачений буде утримуватись за їх місцем проживання доки не закінчиться суд. Пояснив, що не вірить, що ОСОБА_14 винний у цьому кримінальному провадженні. З приводу державної реєстрації житлового будинку пояснив, що після укладання договору купівлі-продажу звернувся до БТІ та отримав технічний паспорт на вказаний житловий будинок, оформив всі лицеві рахунки, потреби робити витяг з реєстру не було, тому ніхто його не робив.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, надала заяву про проведення судового засідання без її участі.

Суд, вислухавши учасників судового провадження та вивчивши клопотання прокурора та обвинуваченого дійшов наступного висновку.

Домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування обвинуваченого шляхом його ізоляції в житлі через заборону залишати житло цілодобово. Під житлом слід розуміти будинок приватної форми власності з усіма приміщеннями, в яких постійно чи тимчасово проживає обвинувачений, включаючи приміщення, не призначені для проживання, але які є складовою будинку. Строк домашнього арешту як запобіжного заходу, обраного за ухвалою суду обмежений двома місяцями, проте за клопотанням прокурора може бути продовжений необмежену кількість разів.

З метою дотримання права власника житла на особисте життя та недоторканність його житла суд обов`язково повинен з`ясувати позицію власника житла щодо можливості застосування домашнього арешту до обвинуваченого в його житлі та отримати підтвердження його згоди на це.

Таким чином, додатковими умовами для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у разі, якщо обвинувачений не є власником (співвласником) житла та не зареєстрований в житлі, є такі: підтвердження факту постійного чи тимчасового проживання обвинуваченого в житлі його власником; отримання згоди власника (співвласників) житла та повнолітніх співмешканців підозрюваної, обвинуваченої особи на виконання домашнього арешту за і?хньою спільною адресою (якщо є такі співмешканці).

Підтвердженням наявності у особи у приватній власності житла, яке йому забороняється залишати, є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Слід зазначити, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З 1 січня 2013 року запрацював Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, в якому реєструються всі речові права на нерухомість.

Право власності на нерухоме майно, що виникло до 1 січня 2013 року визнається дійсним якщо реєстрація такого права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. Тобто, право власності, зареєстроване до 1 січня 2013 року, залишається дійсним.

До 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації (надалі БТІ), із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).

Тобто якщо право власності на нерухомість виникло до 2013 року власнику необхідно мати правовстановлюючий документ (один із вище перелічених), який містить штамп БТІ або відмітку БТІ, чи до нього є Витяг з реєстру БТІ, тоді документи вважаються належним чином оформлені, а право власності зареєстроване до 2013 року в старому Реєстрі прав власності на нерухоме майно і відповідно держава визнає право власності на таке майно.

В судовому засіданні досліджено договір купівлі - продажу житлового будинку укладеного 23.11.2002 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_15 щодо житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом ОСОБА_16 , зареєстровано в реєстрі за № 1983 та містить вказівку, щодо необхідності його подання для реєстрації до Криничанського БТІ. Відмітка в договорі про здійснення державної реєстрації в БТІ відсутня, Витяг з реєстру БТІ, ОСОБА_10 не надано.

Таким чином, суду не надано допустимих доказів на підтвердження ОСОБА_10 права власності на вказаний будинок, а тому у клопотанні щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт за зазначеною обвинуваченим адресою слід відмовити.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2022 року стосовно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 вересня 2022 року.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, тощо.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_6 у інкримінованому кримінальному правопорушенні, не даючи оцінки жодному доказу зібраному у справі, вважає за доцільне продовжити останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- ризик переховування від суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, може бути визнане обвинуваченим ОСОБА_6 більш небезпечним, ніж втеча. У зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати обвинуваченого та забезпечити повний та всебічний розгляд кримінального провадження у суді;

- ризик незаконно впливати на свідків, підтверджується тим, що у разі перебування останнього на свободі, він може спробувати переконати або домовитись, або залякати їх, змусити його змінити свідчення на свою користь. За таких обставин ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом. Окрім того, свідки у кримінальному провадженні є знайомими обвинуваченого, у зв`язку з чим останній має реальну можливість впливати на них шляхом спонукання його до надання неправдивих свідчень та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні даного кримінального правопорушення в період не знятої та не погашеної судимості. ОСОБА_6 після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, соціально не адаптувався та через невеликий проміжок часу обвинувачується у вчиненні іншого умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_6 , характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 , судом на теперішній час не встановлено. Більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам. Суду не надано відомості щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню, при цьому клопотання обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193-194, 196, 197, 199, 331, 372, 376 КПК України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни стосовно нього запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 07 листопада 2022 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому і направити начальнику Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)».

На ухвалу суду обвинуваченим, захисником, прокурором може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Судді: