Ухвала
іменем України
14 липня 2022 року

м. Київ
Справа № 587/2375/20
Провадження № 51-930 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 5 травня 2021 року щодо нього,
в с т а н о в и в:
До Верховного Суду зі значним пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження судових рішень надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 від 4 липня 2022 року та його клопотання, в якому порушується питання про поновлення строку на касаційне оскарження вищевказаного судового рішення щодо нього.

При цьому ОСОБА_4 мотивує пропуск строку тим, що у нього не має кодексів, а тому він вважає це обставиною для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Розглянувши клопотання скаржника, колегія суддів дійшла такого.
Відповідно до ч. 2 ст.426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
При цьому правило про дотримання тримісячного строку надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі заяви, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Водночас положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження, ухвала суду апеляційної інстанції щодо засудженого ОСОБА_4 постановлена 5 травня 2021 року, тобто останнім днем звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою є 5 серпня 2021 року.
Натомість засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу лише 4 липня 2022 року, тобто майже через чотирнадцять місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.
Посилання ж скаржника на вищевказану обставину для поновленнястроку не доводять те, що вони були об`єктивно непереборними, а тому і не свідчать про наявність істотних перешкод чи поважних причин для реалізації права на подання касаційної скарги в строк, визначений законодавством.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення щодо нього.
Керуючись ч. 3 ст.429 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 5 травня 2021 року щодо нього.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріаламиповернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3