Справа № 152/457/22
В И Р О К
іменем України

23 червня 2022 року м. Шаргород

Справа №152/457/22
Провадження №1-кп/152/77/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальним актом від 26.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жадани Іллінецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного, є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036 19.05.2022 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського відділу
Жмеринської окружної
прокуратури ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 18.05.2022 року приблизно о 16:30 годині, у АДРЕСА_3 , на ґрунті виниклих неприязних відносин через суперечку із ОСОБА_5 , в ході цієї суперечки умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , котрий сидів у приміщенні на дерев`яній коробці, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, штовхнув потерпілого, від чого останній впав на підлогу. Не припиняючи протиправні дії, ОСОБА_3 , тримаючи у одній руці бензопилку, а в іншій мотокосу, наніс один удар бензопилкою, що знаходилася у лівій руці, у тім`яну частину голови ОСОБА_5 , а також один удар в потиличну частину голови потерпілого мотокосою, яку тримав у правій руці, та один удар ногою по голові ОСОБА_5 .

Внаслідок нанесених ОСОБА_3 ударів потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта №13 від 19.05.2022 року, у ОСОБА_5 було виявлено наступні тілесні ушкодження: садна в потиличній ділянці, на чолі зліва; забита рана в тім`яній ділянці. Садна в потиличній ділянці, на чолі зліва відносяться до легких тілесних ушкоджень. Забита рана в тім`яній ділянці відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження утворилися від неодноразової дії твердого тупого предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо 18.05.2022 року.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 не визнав себе винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.125 КК України і викладене в обвинувальному акті від 26.05.2022 року.

Під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачений, потерпілий, свідки сторони обвинувачення, досліджені документи та докази, зібрані стороною обвинувачення.

Стороною захисту клопотання про допит свідків чи дослідження доказів сторони захисту не заявлялися, при цьому вказаного права обвинувачений позбавлений судом не був.

Будучи допитаним під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що не визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, так як сварки із ОСОБА_5 не розпочинав і тілесних ушкоджень останньому не наносив. У травні 2022 року, точної дати та часу не пам`ятає, він прийшов у магазин, що належить ОСОБА_7 та знаходиться в с. Джурин, щоб забрати свою бензопилку, яку давав на ремонт ще раніше, а також здати на ремонт мотокосу, що зламалася. У магазині були ОСОБА_7 та неповнолітній хлопець, прізвища якого він не знає і який здійснював ремонт інструментів. Крім них у приміщенні магазину також знаходився ОСОБА_5 , котрий був напідпитку і продовжував вживати спиртне, зокрема, сидів на ящику і біля нього знаходилися пляшки з вином, приблизно 10 літрів в цілому. ОСОБА_5 пропонував і йому випити вина, але він відмовився. Крім того, під час ремонту інструменту неповнолітнім хлопцем ОСОБА_5 весь час вмішувався у роботу, давав рекомендації, які не допомагали в ремонті, а лише заважали. Він звертався до ОСОБА_5 з зауваженнями, щоб останній не заважав у роботі. Коли ремонт закінчився, то він розрахувався з ОСОБА_7 грошима в сумі 300 грн., подякував, взяв бензопилку та мотокосу у руки і прямував до виходу, при цьому знаходився на верхній із трьох сходинок перед виходом з приміщення магазину. В цей час ззаду за жилетку його шарпнув і потягнув вниз ОСОБА_5 , при цьому сказавши непристойності. Він не втримався на ногах, так як ОСОБА_5 потягнув його донизу, і впав зверху на потерпілого правим боком. При цьому, бензопилка і мотокоса залишилися в нього в руках, зокрема, бензопилку в лівій руці, а мотокоса в правій, а потім бензопилка впала на ящик, що знаходився поруч, а мотокоса впала зверху на ОСОБА_5 . Він вже впав зверху на мотокосу правим боком до потерпілого. При цьому, від падіння мотокоси міг отримати ушкодження і потерпілий, і він. Зокрема, внаслідок удару мотокоси по обличчю розбилися його окуляри. Які тілесні ушкодження отримав потерпілий, він не бачив, так як піднявся і пішов додому. Виходячи з магазину, він почув від присутніх, що у ОСОБА_5 кров, але крові не бачив.

Також, на запитання захисника та головуючого судді обвинувачений ОСОБА_3 показав, що не наносив та не мав умислу нанести тілесні ушкодження ОСОБА_5 , а вимушено впав разом із інструментами на потерпілого, котрий за жилетку потягнув його назад. Неприязних відносин раніше із потерпілим ОСОБА_5 він не мав.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд суворо не карати його, так як є невинуватим.

Не дивлячись на невизнання ОСОБА_3 вини, винуватість останнього у вчиненні кримінального правопорушення, на переконання суду, підтверджується наступними доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні, який показав, що 18.05.2022 року після обіду, можливо приблизно о 16 годині, знаходився у магазині «МотоСвіт» у с. Джурин, що розташований на вул. Смавзюка, куди прийшов на запрошення власника магазину ОСОБА_7 , щоб допомогти йому у господарських справах. В магазині в цей знаходилися ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_8 . При цьому, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ремонтували бензопилку та мотокосу ОСОБА_3 , котрий очікував завершення ремонту. Він також очікував завершення ремонту інструментів, щоб допомогти ОСОБА_7 перенести ящики. Сівши на дерев`яний ящик, спершу він сидів мовчки, а потім кілька разів розмовляв із ОСОБА_10 . Суперечки з ОСОБА_3 він не розпочинав. Суперечка та бійка з ОСОБА_3 виникла з боку останнього з незрозумілих для нього причин, оскільки він до обвинуваченого взагалі не звертався, а лише розмовляв із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Як тільки ОСОБА_3 направився до виходу з магазину, тримаючи в лівій руці бензопилку, а в правій мотокосу, то раптово повернувся до нього, підійшов, коли він сидів на дерев`яному ящику із інструментами, і штовхнув ногою в груди, від чого він впав на підлогу. Він висловився нецензурними словами в адресу ОСОБА_3 після таких дій та почав підійматися з землі. В цей час ОСОБА_3 наніс йому два удари мотокосою ззаду у потилицю та бензопилкою спереду по тім`яній частині голови. Після цього ОСОБА_3 наніс ще один удар ногою по голові та вийшов з магазину. У нього на лоб та на обличчя з рани у тім`яній частині голови потекла кров і ОСОБА_7 дав йому тканину, щоб він затулив рану, а сам викликав автомобіль швидкої допомоги. Він будь-яких агресивних чи протиправних дій відносно ОСОБА_3 не приймав та у відповідь не захищався, так як не встиг, оскільки впав на підлогу. У неприязних відносинах з ОСОБА_3 раніше він не перебував, а неприязні відносини виникли у зв`язку із безпричинним нанесенням йому тілесних ушкоджень обвинуваченим. Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода йому не відшкодована. При призначенні судом покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду;

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який суду показав, що є фізичною особою-підприємцем та має у власності магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться в АДРЕСА_3 . 18.05.2022 року в другій половині дня він знаходився у власному магазині. В приміщенні магазину, крім нього, знаходилися ОСОБА_5 , котрий сидів на дерев`яному ящику для інструментів, та ОСОБА_3 , котрий прийшов, щоб забрати з ремонту бензопилку та поремонтувати мотокосу. Також, в приміщенні магазину знаходився неповнолітній ОСОБА_9 , який допомагав йому ремонтувати інструменти ОСОБА_3 . ОСОБА_5 він покликав, аби останній допоміг перенести ящики. Під час ремонту інструментів між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відбувалася суперечка, змісту якої він не знає, чув лише висловлювання їх у адресу один одного нецензурними словами. Значення він цьому не придав та до сварки не прислухався, оскільки працював станок і через шум не все були чутно. ОСОБА_5 сидів на дерев`яному ящику в приміщенні магазину приблизно за два метри від виходу та чекав, коли він звільниться. В стані сп`яніння ОСОБА_5 не перебував та спиртних напоїв у магазині не вживав. Розрахувавшись за ремонт бензопилки та мотокоси грошовими коштами в сумі 300 грн., ОСОБА_3 попрямував до виходу з магазину, тримаючи в лівій руці бензопилку, а в правій мотокосу. При виході з магазину перед дверима знаходиться одна сходинка висотою 35-40 см., на якій і зупинився ОСОБА_3 , а потім повернувся і пішов у напрямку до ОСОБА_5 , котрий сидів за два метри від вхідних дверей на дерев`яному ящику. Він стверджує, що з того місця, де сидів ОСОБА_5 , дотягнутися до того місця, де знаходився ОСОБА_3 , щоб потягнути за одяг, не можливо, оскільки відстань між ними становила два метри. З цієї підстави він заперечує обставину, що ОСОБА_5 потягнув за одяг ОСОБА_3 і той впав. Обвинувачений розвернувся від виходу і попрямував до потерпілого. Він побачив, як ОСОБА_3 ударив ОСОБА_5 мотокосою по голові, від чого останній упав на підлогу. Після цього ОСОБА_3 став зверху над ОСОБА_5 , який намагався підвестися з підлоги, але ОСОБА_3 наніс потерпілому удар ногою в обличчя, та, один удар шиною бензопили ударив потерпілого у тім`яну частину голови. На обличчі потерпілого з`явилася кров. Він зробив ОСОБА_3 зауваження та припинив протиправні дії останнього. Після цього ОСОБА_3 пішов додому, а він надав першу допомогу ОСОБА_5 та викликав автомобіль швидкої медичної допомоги;

- показаннями допитаного в присутності матері ОСОБА_11 неповнолітнього свідка ОСОБА_9 , який суду показав, що 18.05.2022 року приблизно о 16 годині знаходився у магазині «МотоСвіт», що розміщений на вул. Смавзюка, 48, в с. Джурин. Також, у магазині перебували ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . ОСОБА_3 прийшов забирати з ремонту бензопилку та ремонтувати мотокосу. Він допомагав ОСОБА_7 ремонтувати інструменти. ОСОБА_5 сидів на дерев`яному ящику приблизно за два метри від виходу з магазину. ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про щось розмовляли під час ремонту. Потім він почув, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 почали висловлюватися один до одного нецензурною лайкою. Почалася сварка між обвинуваченим та потерпілим, але з якого приводу, йому не відомо. Розрахувавшись за ремонт інструментів з ОСОБА_7 купюрою у 200 грн., ОСОБА_3 пішов до виходу з магазину, тримаючи у правій руці мотокосу, а в лівій руці бензопилку. Підійшовши до ОСОБА_5 , котрий при наближенні до нього обвинуваченого встав із ящика, ОСОБА_3 плечем, так як руки були зайняті інструментами, штовхнув ОСОБА_5 і той впав на підлогу. Коли ОСОБА_5 почав підійматися з підлоги, то ОСОБА_3 вдарив його мотокосою по потиличній частині голови, а бензопилкою по тім`яній частині. При цьому, він стверджує, що ОСОБА_5 не шарпав ОСОБА_3 за жилетку, так як знаходився за два метри від обвинуваченого і з ящика не вставав, а піднявся тільки тоді, коли ОСОБА_3 підійшов до нього та штовхнув. До того ж, ОСОБА_3 не був того дня вдягнутий у жилетку, а був одягнутий в сорочку, яка була заправлена у спортивні штани. Також, він стверджує, що ОСОБА_3 не падав зі сходів на ОСОБА_5 . Від нанесених ОСОБА_3 ударів по обличчю ОСОБА_5 потекла кров. Після цього ОСОБА_3 вийшов з магазину.

Також, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами:

- даними, що містяться в рапорті чергового ВП №2 Жмеринського РВП від 18.05.2022 року про надходження заяви від ОСОБА_5 про заподіяння йому тілесних ушкоджень 18.05.2022 року приблизно о 16 годині ОСОБА_3 (а.с.57);

- письмовою заявою потерпілого ОСОБА_5 від 18.05.2022 року про заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та про притягнення останнього до кримінальної відповідальності (а.с.59);

- даними, що містяться в протоколі про прийняття заяви потерпілого ОСОБА_5 від 18.05.2022 року про нанесення йому тілесних ушкоджень 18.05.2022 року приблизно о 16 годині в область голови (а.с.58);

- висновком експерта за №13 від 19.05.2022 року (а.с.60-62), з якого убачається, що у ОСОБА_5 було виявлено наступні тілесні ушкодження: садна в потиличній ділянці, на чолі зліва; забита рана в тім`яній ділянці. Садна в потиличній ділянці, на чолі зліва відносяться до легких тілесних ушкоджень. Забита рана в тім`яній ділянці відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження утворилися від неодноразової дії твердого тупого предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо 18.05.2022 року;

- даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 23.05.2022 року з фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_5 , з яких убачається, що ОСОБА_5 показав та розказав про вчинене щодо нього кримінальне правопорушення ОСОБА_3 , вказав, яким чином останній наніс йому тілесні ушкодження по голові ногою, бензопилкою та мотокосою (а.с.68-71).

Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження, в тому числі обвинувачений, не заперечували.

Тому суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, відповідно до вимог ст.17 КПК України, доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Так, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Виходячи із аналізу вимог п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення), форму вини, мотив і мету його вчинення, а правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті КК, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Обвинувачення, висунуте стороною обвинувачення ОСОБА_3 , повністю відповідає вимогам п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, свідків, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Зокрема, 18.05.2022 року приблизно о 16:30 годині, у с. Джурин Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області, у приміщенні магазину «МотоСвіт», що знаходиться на вул. Смавзюка, 48, на ґрунті виниклих неприязних відносин через суперечку із ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в ході цієї суперечки умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , котрий сидів у приміщенні на дерев`яній коробці, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, штовхнув потерпілого, від чого останній впав на підлогу. Не припиняючи протиправні дії, ОСОБА_3 , тримаючи у одній руці бензопилку, а в іншій мотокосу, наніс один удар бензопилкою, що знаходилася у лівій руці, у тім`яну частину голови ОСОБА_5 , а також один удар в потиличну частину голови потерпілого мотокосою, яку тримав у правій руці, та один удар ногою по голові ОСОБА_5 .

Внаслідок нанесених ОСОБА_3 ударів потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта №13 від 19.05.2022 року, у ОСОБА_5 було виявлено наступні тілесні ушкодження: садна в потиличній ділянці, на чолі зліва; забита рана в тім`яній ділянці. Садна в потиличній ділянці, на чолі зліва відносяться до легких тілесних ушкоджень. Забита рана в тім`яній ділянці відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження утворилися від неодноразової дії твердого тупого предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо 18.05.2022 року.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є показання потерпілого, допитаних свідків сторони обвинувачення, досліджені судом письмові докази.

При цьому, стороною захисту клопотання про виклик свідків чи про приєднання доказів не заявлялися.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування у формі дізнання за ч.2 ст.125 КК України суд вважає вірною, а також вважає, що він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України.

Суд констатує той факт, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст.125 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що вважає безпідставним ствердження обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_6 про те, що обвинувачений не мав умислу на вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а вимушено впав на потерпілого, який потягнув його за жилетку донизу, вів себе зухвало, висловлював у адресу обвинуваченого непристойності.

Так, на переконання суду, про умисел обвинуваченого на вчинення кримінального правопорушення свідчить сукупність всіх фактичних обставин вчинених ним діянь, зокрема, мотив та спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, інтенсивність та цілеспрямованість дій обвинуваченого.

Повідомлені свідками та потерпілим обставини нанесення тілесних ушкоджень переконують суд, що потерпілий не тільки не заподіяв обвинуваченому жодних тілесних ушкоджень, а й не виявляв активних дій щодо нього, а саме ОСОБА_3 наніс першим удари по голові ОСОБА_5 .

Вказані обставини переконують суд, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_5 умисне легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

На переконання суду, усі дії ОСОБА_3 були продиктовані єдиним умислом і спрямовані на вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_5 з мотивів раптово виниклих неприязних відносин через, на його думку, неправомірну поведінку потерпілого щодо нього, який, як він вважав, висловлював у його адресу непристойності.

Разом з тим, потерпілий ОСОБА_5 заперечує вказані ствердження обвинуваченого, а також допитані свідки сторони обвинувачення, показання яких суд сприймав безпосередньо, показали, що не бачили ніяких дій з боку потерпілого, спрямованих на нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, а також необхідності обвинуваченому наносити удари потерпілому.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 не вчиняв щодо ОСОБА_3 будь-яких дій та посягань, які б вимагали від останнього активних дій для негайного їх відвернення чи припинення посягання.

Відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 року у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.11.2018 року у справі №235/8504/15-к, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Відповідно до вказаного вище правового висновку Верховного Суду, згідно із ст.24 КК України, умисел поділяється на прямий і не прямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільні небезпечні наслідки і бажала їх настання. Інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння означає не тільки розуміння фактичної сторони того, що вчиняється, всіх обставин, що характеризують об`єктивні ознаки складу злочину (значущість об`єкта і предмета посягання, характеру діяння, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин), а й розуміння соціального значення діяння, його соціальної шкідливості. Передбачення означає, що у свідомості особи склалося певне уявлення про можливі або неминучі наслідки свого діяння. При цьому передбачення має конкретний характер. Особа має чітке уявлення про те, що саме від її конкретного діяння неминуче настануть чи можуть настати певні суспільні небезпечні наслідки. Вольова ознака прямого умислу це бажання настання передбачуваних наслідків свого діяння.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Виходячи з аналізу обвинувального акту та із показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який заперечує факт нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому, з аналізу показань потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , вбачається, що саме ОСОБА_3 першим наніс удари ОСОБА_5 , тоді як потерпілий не чинив ніяких дій, спрямованих на заподіяння обвинуваченому тілесних ушкоджень.

За встановлених фактичних обставин, дії ОСОБА_3 носили активний та цілеспрямований характер.

Наведені обставини в обвинувальному акті в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень у потерпілого свідчать про те, що ОСОБА_3 , умисно завдаючи потерпілому ОСОБА_5 перший удар по голові, не маючи активних дій потерпілого у відповідь, не тільки не припинив своїх дій, а навпаки, продовжив їх та навмисно наніс другий удар по голові потерпілого, тобто на переконання суду, розумів значення своїх дій, неминучі наслідки цих дій і бажав настання передбачуваних наслідків свого діяння, отже діяв з прямим умислом.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, є вірною; винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена проаналізованими вище доказами, тому, на переконання суду, він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України і відсутні підстави для ухвалення судом виправдувального вироку.

При цьому, суд враховує, що особа, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання обвинуваченого, як вказав Верховний Суд у постанові від 09.12.2021 року у справі №487/4245/18, є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду (ч.2 ст.94 КПК України). Визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє слідчого, прокурора, суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо, та всієї доказової бази у сукупності. Водночас регламентований ст.62 Конституції України та закріплений у ст.17 КПК України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Показання обвинуваченого підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження.
У цьому кримінальному провадженні суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази відповідно до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, в результаті доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з вимог ч.2 ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.2 ст.125 КК України, класифікується як кримінальний проступок.

Відповідно до обвинувального акту від 26.05.2022 року, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , не зазначено.

Судом не встановлено пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, стороною обвинувачення зазначено вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Суд враховує таку обтяжуючу покарання ОСОБА_3 обставину, передбачену п.6 ч.1 ст.67 КК України, оскільки, відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №024269 вбачається, що ОСОБА_5 є особою з 3 групою інвалідності з дитинства (а.с.43).

Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи потерпілого ОСОБА_5 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.3 Конституції України, є право людини на життя, на недоторканість; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звертався до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ та перебуває на обліку з 18.02.2009 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, а також звертався до лікаря-психіатра та перебуває на обліку з 2017 року з діагнозом F01.800 (легка судинна деменція неускладнена), що вбачається із довідки КНП «Шаргородська МЛ» (а.с.66).

У суду не виникає сумнівів щодо осудності обвинуваченого ОСОБА_3 під час вчинення кримінального правопорушення.

Відомостей про те, що ОСОБА_3 через розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю ІІ ст. та легкої судинної деменції неускладненої не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, або що він потребує застосування примусових заходів медичного характеру, сторонами кримінального провадження суду не представлено.

За місцем проживання в с. Джурин Жмеринського району Джуринською сільською радою ОСОБА_3 характеризується позитивно, що вбачається із довідки-характеристики, виданої виконкомом сільської ради 19.05.2022 року за №588 (а.с.65).

До кримінальної відповідальності ОСОБА_3 не притягувався (а.с.67).

З урахуванням наведених вище обставин, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., враховуючи відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність однієї обтяжуючої покарання обставини, характеристику обвинуваченого з місця проживання, думку потерпілого, який повідомив, що обвинувачений не відшкодував йому заподіяні кримінальним правопорушенням збитки у вигляді витрат на лікування.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі №716/1224/19.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Призначаючи ОСОБА_3 покарання у виді штрафу, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.125 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за якою засудити його до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_12