КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1953/22
Провадження № 1-кп/552/195/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2022 Київський районний суд м. Полтави у складi:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарi ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Полтавi кримінальне провадження 0000012 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, освiта середня, не одруженого, офіційно не працюючого, станом на 03.01.2017 військовослужбовця строкової військової служби кулеметника кулеметного відділення взводу охорони 1-го зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого 11.11.2016 вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч.4 ст.407, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

встановив:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді кулеметника кулеметного відділення взводу охорони 1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до цієї частини, у порушення вимог ст.ст.65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, з метою ухилитися від військової служби, 03.01.2017 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 21.05.2022.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовахособливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в ч. 1 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем строкової служби.
У судовому засіданні ОСОБА_4 вину в вчиненні кримінальному правопорушенні визнав повністю та розповів, що у листопаді 2016 року його було засуджено за ч.4 ст.407 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком та повернувся до військової частини для продовження проходження строкової служби. Але 03 січня 2017 він самовільно без дозволу командира залишив військову частину НОМЕР_1 . Для продовження проходження служби не повернувся та мешкав у м. Києві за місцем реєстрації. Після початку війни добровільно звернувся до правоохоронних органів та зізнався у вчиненому. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати та не позбавляти його волі, надавши йому можливість продовжити військову службу.

Відповідно до ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

При обранні міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У силу ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

У силу ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого рецидив злочинів.

ОСОБА_4 здоровий, лікування в примусовому порядку не потребує.

Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують вину обвинуваченого, те що він добровільно з`явився із зізнанням, характеризується позитивно, а також з врахуванням інших конкретних обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 мінімального покарання передбаченого санкцією ч.4 ст.407 КК України.

Разом із цим, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_4 будучи раніше судимий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, суд вважає, що його виправлення не можливе без відбування покарання.

При цьому, остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно визначити за правилами ст.71 КК України.

Крім того, з метою забезпечення виконання вироку суду ОСОБА_4 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст.ст.368, 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, приєднати частину невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.11.2016 та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання три роки один місяць позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, тобто з 08 червня 2022 року. Взяти ОСОБА_4 під варту із зали суду негайно.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляцiйного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває пiд вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копiї вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1