Справа № 450/2662/21 Провадження № 1-кп/450/55/22
УХВАЛА
підготовчого судового засідання

13 червня 2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6 - ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000378 від 05.05.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
в с т а н о в и в :
суб`єкт звернення просить скасувати арешт майна, а саме з автомобіля марки «MAZDA» р.н. НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.05.2021 року по кримінальному провадженню № 0000378.

Власник майна, на яке накладено арешт, ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, однак з`явився її представник ОСОБА_5 , який просив клопотання задоволити, з підстав, викладених у ньому, зокрема у зв`язку із тим, що експертизи були проведені, обвинувачений вину у вчиненому ДТП визнав.

Обвинувачений ОСОБА_4 , підтримав заявлене клопотання.

Потерпілий ОСОБА_7 та представник потерпілого ОСОБА_8 заперечили, щодо скасування арешту.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши клопотання та матеріали справи, що мають значення для його вирішення, судом встановлено наступне.

Ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.05.2021 року, клопотання слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 про арешт майна в кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 286 КК України, внесене до ЄРДР за № 0000378 від 05.05.2021 року,- задоволено; накладено арешт на автомобіль марки «MAZDA 6» р.н. НОМЕР_1 із забороною розпорядження та проведення обліково-реєстраційних операцій.

Підставою накладення арешту на вказане майно було, що вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у справі, оскільки був знаряддям вчинення злочину і на ньому збереглися сліди злочину, має доказове значення, та необхідністю проведення експертиз.

Власником автомобіля марки «MAZDA» р.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ч. 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зі змісту статті 174 КПК України вбачається, що підставами для скасування арешту майна є доведення заявником, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти(рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Таким чином, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Окрім цього, статтями 7,16 КПК України, встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Враховуючи розумність та співмірність обмеження права власності на арештований автомобіль, з огляду на завдання кримінального провадження, пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку сторона обвинувачення прагне досягти у кримінальному провадженні, а також те, що суду не надано доказів на спростування доводів власника майна , тому суд вважає за можливе скасувати арешт в частині заборони користування транспортним засобом марки Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки, потреба в подальшому існуванні такого заходу забезпечення відпала та він є неспівмірним із завданнями кримінального провадження.

Щодо вимоги власника майна про зобов`язання повернути йому майно, суд звертає увагу на те, що скасування арешту на майно, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України, не потребує, додатково вирішувати зазначене питання, шляхом надання окремого розпорядженням щодо повернення майна, тому в задоволенні клопотання в цій частині, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 170, 174, 309, 372 КПК України, суд, -

постановив :
клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту,- задоволити частково.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11.05.2021 року, в частині заборони користування транспортним засобом марки Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_1 .

В іншій частині клопотання,- відмовити.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1