КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 21.03.2022 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000370 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2022 року під час вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою в порядку ст. 331 КПК України задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21.03.2022 року включно.
Також, цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисників ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.

На дану ухвалу захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просять скасувати оскаржувану ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2022 року стосовно ОСОБА_8 та змінити останньому запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням на ОСОБА_8 відповідних обов`язків.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянти посилаються на недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 177, 194 КПК України та положень викладених у судових актах Європейського суду з прав людини, а тому вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
При цьому апелянти зазначають, що ризики, на які прокурор послався у своєму клопотанні про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, є недоведеними і прокурором не надано жодних належних та об`єктивних доказів на підтвердження своїх доводів.
Також звертають увагу, що під час прийняття рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 усі докази сторони обвинувачення були досліджені безпосередньо судом, допитані свідки сторони обвинувачення та сам обвинувачений, а також досліджені докази сторони захисту, які доводять невинуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України та спростовують перебування останнього у стані алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння під час керування транспортним засобом, а тому, на переконання апелянта, на даний час усі ризики, які покладені в основу оскаржуваної ухвали перестали існувати і нові не з`явилися.
Крім того апелянти вказують, що у своєму клопотанні про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор не вказав на будь-які дії вчиненні обвинуваченим, які б свідчили про існування хоча б одного ризику, передбаченого нормами кримінально-процесуального законодавства, і під час розгляду клопотання прокурором не доведено наявність жодного ризику відповідно до ст. 177 КПК України, а також не доведено обставини, які свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апелянти вважають, що більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту з одночасним покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також в повній мірі зможе запобігти спробам переховуватися, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, не порушуючи законні права обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисників, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції; перевіривши матеріали контрольного провадження №757/34641/21-к) та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з огляду на наступне.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 21.01.2022 року під час розгляду кримінального провадження №0000370 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286-1 КК України,прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи його наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема ризиків переховування від суду та можливості незаконного впливу на свідків.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та надав обґрунтовану оцінку ризикам, на які прокурор послався у своєму клопотанні. При цьому суд зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що характеризується підвищеною суспільною небезпекою, за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення волі строком до 10 років, що свідчить про існування ризику переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення обвинуваченим іншого правопорушення.

Отже, з огляду на те, що у судовому засіданні встановлено існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , вид та розмір покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим, суд дійшов висновку про доцільність подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, на думку суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти зазначеним ризикам.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, так як обставини кримінального провадження та існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, свідчать про неможливість застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу , оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду даного кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги захисників про те, що приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не навів достатніх даних, зокрема нових обставин, які б підтверджували доцільність продовження тримання ОСОБА_8 під вартою та послався на ризики, які вже втратили свою актуальність, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ст. 331 КПК України, суд першої інстанції належним чином перевірив доводи клопотання прокурора і судом об`єктивно встановлено існування обставин, які свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою та існування ризиків, визначених п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних на спростування висновків суду першої інстанції, а також даних які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтами не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисників та вважає недостатнім застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту для запобігання наявним ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.
За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисників, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.03.2022 року включно без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3