ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/488/22 Справа № 192/215/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого ВП № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000064, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого ВП № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000064.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, стороною обвинувачення не наведено, які саме фактичні дані дають підстави для висновку, що не накладення арешту на трактор, балони, різак зі шлангом та труби може перешкодити кримінальному провадженню, враховуючи, що частина майна у вигляді трактора, балонів та різаку зі шлангом вже передані власнику ОСОБА_5 . Труби, на які слідчий просить накласти арешт з місця вчинення злочину не вилучались та речовими доказами у даному кримінальному провадженні не визнані, оскільки відомості про це постанова слідчого від 05.02.2022 року не містить.
Зазначає, що прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників майна та накладення арешту шляхом заборони розпоряджатися майном та використовувати його є виправданим, враховуючи, що визнані речовими доказами речі повернуті власнику, інше майно- труби, не вилучались та речовими доказами у кримінальному провадженні не визнані.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на вказане в клопотанні майно.
В апеляційній скарзі посилається на те, що застосування арешту майна, не створюватиме наслідків свого застосування для інших осіб, оскільки враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, обмеження права власності в такій мірі є розумним та достатнім для забезпечення завдань кримінального провадження.
Вказує, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є не тільки допустимим, а і необхідним з огляду на те, що лише завдяки йому буде виконано завдання даного кримінального провадження, вилучити з обігу потенційно небезпечні речовини та захистити інтереси громадян і потреби суспільства.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений наклеєним чином.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «ОСОБА_1 проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався повному обсязі.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Положення ч. 1 ст. 167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Відповідно до приписів ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст.ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірила наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність слідчим необхідності арешту, зазначеного у клопотанні майна, у зв`язку з відсутністю обґрунтування мети та підстав у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна у відповідності до вимог ст.ст.170, 171 КПК України.
Підозра за цим кримінальним провадженням жодній особі не оголошувалась.
Надані суду матеріали з кримінального провадження не містять обґрунтування необхідності накладення арешту на тимчасово вилучене майно яке передано власнику, крім того, труби, не вилучались та речовими доказами у даному кримінальному провадженні не визнані.
У клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні не можливе використання вилученого майна.
Крім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, слідчий не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власників такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
При цьому, не зважаючи на те, що слідчим визнано автомобіль трактор марки TEREX, два газових балони, два кислородні балони, гузовий різак зі шлангом, речовим доказом, однак у даному клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.
Отже, колегія суддів, з врахуванням вищевикладеного приходить до висновку, що стороною обвинувачення, в розумінні вимог статті 173 КПК України, не доведено правової підстави для арешту вказаного у клопотанні майна, можливість використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні, не доведено та не зазначено конкретних фактичних обставин, які виправдовували б такий спосіб втручання у права та інтереси особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт, тому вважає, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.
Доводи апеляційної скарги прокурора, які давали б беззаперечні підстави суду апеляційної інстанції прийти до висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно матеріали справи не містять.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в його задоволенні, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 422 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого ВП № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна по кримінальному провадженні № 0000064 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3