Справа № 202/2897/22
Провадження № 1-кп/202/285/2022
УХВАЛА
Іменем України

20 червня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в режимі відео конференції с захисниками та обвинуваченими, в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження № 0000539 від 21 березня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Краматорськ, Донецької області, громадянин України, маючий середню - спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, не маючий на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Краматорськ, Донецької області, громадянин України, маючий середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, не маючий на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 02.04.2019 року Краматорський міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строк на 3 роки.

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:

Всі учасники судового провадження висловили думку про можливість призначення судового розгляду, який провести у відкритому судовому засіданні.
У зв`язку з відсутністю потерпілого та відомостей про отримання ним судового виклику, суд вважає неможливим призначення кримінального провадження до судового розгляду.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування до обвинувачених був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за час перебування під вартою ризики не зменшились, а тому застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_4 заявив про можливість обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке мотивоване зменшенням ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання адвоката.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_5 заявив про можливість обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке мотивоване зменшенням ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання адвоката.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, наголошує на тому, що під час розгляду клопотання та прийняття рішення, суд ураховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнають судового переслідування.

Підставами обрання запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість кримінальних правопорушень, у скоєнні яких вони обвинувачуються, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого. Також суд ураховує, що обвинувачені перебуваючи на волі, може безперешкодно переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності при цьому вчиняти нові злочини.

Таким чином, суд, із врахуванням того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про: доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, та передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК переховування від суду, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинувачених оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Так, згідно ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисників про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисниками не наведено.

Отже, застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та серйозністю висунутої проти них підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує її гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 днів.

Відтак, суд приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно до ч. 4 ст. 183 КПК, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, суд вважає недоцільним визначати їм розмір застави.

Керуючись ст.ст. 314, 315, 316 КПК України, суд, -

Постановив :

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 18.08.2022 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Копію ухвали вручити учасникам процесу.

Головуючий: ОСОБА_8