КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.07.2022 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із зобов`язанням підозрюваного ОСОБА_7 не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, починаючи з 06.07.2022, та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Строк дії ухвали слідчого судді визначено 60 днів, починаючи з 06.07.2022 року, до 03.09.2022 року включно, в межах строку досудового розслідування.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в
____________________________________________________________________

Справа № 761/12297/22 Слідчий суддя ОСОБА_10
Апеляційне провадження № 11-сс/824/3008/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_1
якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в межах строку досудового розслідування.
Обгрунтовуючи свої доводи, прокурор зазначав, що ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, та з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може змінити місце проживання та уникати явки до слідчого, прокурора, суду.
Крім того, щодо підозрюваного ОСОБА_11 двічі за останні три роки було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак останній звільнявся шляхом внесення застави.
Також, ОСОБА_7 не має офіційного місця працевлаштування та постійного джерела доходів, даний факт може свідчити про його подальший намір вчиняти корисливі злочини з метою власного збагачення.
Крім того, ОСОБА_7 не одружений, дітей на утриманні не має, постійного місця роботи також не має, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, а тому, на переконання прокурора, останній може уникати явки та переховуватись від слідчого, прокурора, суду.

ОСОБА_7 , маючи статус підозрюваного та отримавши доступ до матеріалів кримінального провадження, у тому числі до анкетних даних потерпілих та свідків, може реально здійснити незаконний вплив (як фізичний, так і психологічний) на потерпілих та свідків з метою обернути їхні покази на свою користь, а також вплинути на їх рішення приймати участь у слідчих діях.
Підозрюваний уже двічі притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких корисливих кримінальних правопорушень. Зазначені справи перебувають на стадії судового розгляду. Тобто, ОСОБА_7 , маючи статус підсудного в інших кримінальних провадженнях, вчинив новий умисний тяжкий корисливий злочин в умовах воєнного стану із застосуванням спеціального знаряддя - сканеру для зчитування сигналізації, попередньо проникаючи до автомобіля потерпілого.
На думку прокурора, вказане свідчить про існування реального ризику того, що, ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, знову може продовжити свою злочинну діяльність.
На переконання прокурора, до підозрюваного ОСОБА_7 не можливо застосувати інші, більш м`які запобіжні заходи, оскільки запобіжний захід у виді особистого зобов`язання вимагає наявності особливої довіри до підозрюваного в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків; на адресу слідчого відділу Шевченківського УП ГУНП в м. Києві та Шевченківської окружної прокуратури міста Києва у ході досудового розслідування не надходили письмові звернення осіб, які б могли поручитися за ОСОБА_7 , або заяви від ОСОБА_7 , його захисника, рідних чи інших осіб про врахування можливостей внесення застави за підозрюваного; домашній арешт не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 підлягає постійному візуальному контролю, з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001633 від 04.07.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Як зазначено у клопотанні, органом досудового розслідування встановлено, що 04.07.2022 приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина, біля будинку №3, побачив раніше невідомого йому ОСОБА_12 , який під`їхав на автомобілі марки «Mazda» моделі «6» д.н.з. НОМЕР_1 та припаркував вказаний автомобіль за вищевказаною адресою, в цей момент у ОСОБА_7 виник протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.
Реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення у сховище, в умовах воєнного стану ОСОБА_7 04.07.2022 о 10 годині 20 хвилин, перебуваючи за адресою:

м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина, біля будинку №3, переслідуючи корисливий мотив, переконавшись, що ніхто із сторонніх осіб за його діями не спостерігає, використовуючи невстановлений прилад, що містить шкідливе обладнання для зчитування системи сигналізації та центрального замка автомобіля, відчинив автомобіль марки «Mazda» моделі «6» д.н.з. НОМЕР_1 та проник до його салону. У подальшому, перебуваючи в салоні вищевказаного транспортного засобу, ОСОБА_7 таємно викрав наплічну сумку, чорного кольору, фірми «HLleadhake» вартістю 720 гривень,що належить ОСОБА_12 , та ключі від автомобіля марки «Porsche» моделі «Panamera» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_13 , вартістю 11470 гривень, а всього на загальну суму 12190 гривень.
Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд. ОСОБА_7 завдав матеріального збитку ОСОБА_12 на суму 720 гривень 00 копійок та ОСОБА_13 на суму 11470 гривень.
Згідно даних долученого до клопотання протоколу затримання від 04.07.2022, складеного СВ ВП №3 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_14 , 04.07.2022 о 18 год. 10 хв. ОСОБА_7 затримано згідно ч. 4 ст. 208 КПК України.
05.07.2022 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному із проникненням у сховище, вчиненому в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 185 КК України.
06.07.2022 слідчий Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , в якому просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.07.2022 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із зобов`язанням підозрюваного ОСОБА_7 не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, починаючи з 06.07.2022, та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Строк дії ухвали слідчого судді визначено 60 днів, починаючи з 06.07.2022 року, до 03.09.2022 року включно, в межах строку досудового розслідування.
З таким висновком колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно пунктів 57-59 рішення Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» від 30.01.2018, суд нагадує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади. Обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання - на додаток до наявності обґрунтованої підозри - покладається на неї з моменту ухвалення першого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, тобто «негайно» після затримання (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), заява № 23755/07, пункти 87 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги)). Більше того, вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення її явки до суду (див. рішення у справі «Ідалов проти Росії» [ВП] (Idalov v. Russia [GC]), заява № 5826/03, пункт 140, від 22 травня 2012 року).
До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Ара Арутюнян проти Вірменії» (Ara Harutyunyan v. Armenia), заява № 629/11, пункт 50, від 20 жовтня 2016 року, з подальшими посиланнями).

Презумпція завжди діє на користь звільнення. Національні органи судової влади повинні, з дотриманням принципу презумпції невинуватості, дослідити всі факти, що свідчать на користь чи проти існування згаданої вимоги про громадський порядок або виправдовують відступ від норми статті 5, та мають навести їх у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення. По суті, саме на підставі причин, наведених у цих рішеннях, та встановлених фактів, зазначених заявником у своїх скаргах, суд має дійти висновку про наявність або відсутність порушення пункту 3 статті 5 (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), пункти 89 та 91). Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними» (див. рішення у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 та 48183/99, пункт 63, ЄСПЛ 2003-IX (витяги)). Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункт 84 in fine, від 26 липня 2001 року).

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

На основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, з чим погоджується і колегія суддів.
Крім того, слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про недоведеність органом досудового розслідування того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не навівши при цьому в ухвалі належного обгрунтування та мотивів такого висновку.

Застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя не в повній мірі врахував дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання та реєстрації, не одружений не працює, раніше не судимий, а також тяжкість та конкретні обставини кримінального правопорушення, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного виняткового запобіжного заходу, не обгрунтувавши належним чином такий висновок.

Посилання слідчого судді на ту обставину, що ОСОБА_7 з моменту повідомлення йому про підозру не вчиняв дій, які б перешкоджали проведенню досудового розслідування, на переконання колегії суддів, не можуть свідчити про відсутність намірів вчинення таких дій у майбутньому, та не можуть бути достатньою підставою для переконання про належне виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків в умовах домашнього арешту.

Крім того, слідчий суддя не врахував наявні у справі відомості про те, що 29.03.2019 направлено обвинувальний акт до суду за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 89), що на думку колегії суддів, свідчить про високу вірогідність існування у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
На переконання колегії суддів, наведені слідчим у клопотанні ризики у сукупності із даними про особу підозрюваного та тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення є обгрунтованими та такими, що виправдовують утримання ОСОБА_7 під вартою.
Встановлені під час апеляційного розгляду обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які колегія суддів вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Даних, які б унеможливлювали утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів, з урахуванням обгрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тяжкості та конкретних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, даних про особу ОСОБА_7 , наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, приходить до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Беручи до уваги викладене, а також майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обставини та тяжкість кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне визначити підозрюваному заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 гривень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вважає, що саме такий розмір застави буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.
На переконання колегії суддів, на даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
З урахуванням вимог ч. 4 ст. 196, ч. 1 ст. 197 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити дату закінчення дії ухвали про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0001633, тобто до 04.09.2022 включно.
За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з одночасним визначенням застави в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України і покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0001633, а саме до 04.09.2022 включно.
Взяти підозрюваного ОСОБА_7 під варту в залі суду негайно.
Визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 гривень у національній грошовій одиниці.
Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186)
У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді застави.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду у кримінальному провадженні;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 04.09.2022 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3