Справа № 463/3697/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/516/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в залі судових засідань Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 01 червня 2022 року,-

встановила:

ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 01 червня 2022 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 20.05.2022 про вчинення кримінального правопорушення.
Мотивуючи своє рішення слідчий суддя, зокрема, вказав, що доводи заявника у заяві від 20.05.2022 є його особистою оцінкою щодо посадових осіб і ґрунтуються лише на припущенні щодо можливого кримінально-караного характеру дій, а тому не відповідають вимогам ст. 214 КПК України. Незважаючи на те, що заявник вважає заяву від 20.05.2022 повідомленням про вчинення вищевказаними службовими особами злочину, передбаченого ч. 1 ст.366, ч.1 ст.396 КК України, проте останнє за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу вищезазначеного злочину, а тому таке повідомлення, з огляду на його зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник. Слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_6 від 20.05.2020 року до ЄРДР.
На дану ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в які просить таку скасувати.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно п.1 ст. 214. «Початок досудового розслідування» КПК України, слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно п.1 ст. 214. «Початок досудового розслідування» КПК України, слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Але, всупереч імперативній нормі відмовився внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Судом при ухваленні рішення цим фактам, які також були викладені в скарзі та заявлені під час судового засідання, не було надано належної оцінки. Разом з тим, слідчий суддя зазначив, що повідомлення про кримінальне правопорушення «не містить жодних даних». Вказує, що пояснень у нього щодо обставин та підстав Заяви не відбиралось.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкриті провадження за скаргою, слідчий суддя не звернув увагу на те, що він у своїй скарзі наводив обставини звернення ним 20.05.2021року до ТУ ДБР у м. Львів, із заявою про вчинені кримінальні правопорушення, та невнесення уповноваженою особою відомостей про кримінальні правопорушення за вказаною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань у встановлений ст. 214 КПК України строк, про що він дізнався, про відмову у порушенні кримінальної справи.

На думку апелянта, всупереч законодавству, судом була надана оцінка його доказам, в заяві про кримінальне правопорушення, але не були і не могли бути досліджені слідчим суддею, і не повинні були б досліджуватись у цьому судовому засіданні, оскільки вони мали б досліджуватись слідчим ДБР після відкриття кримінального провадження та знаходились у ТУ ДБР м. Львів.

Вважає, що слідчим суддею було перевищено повноваження шляхом здійснення функцій слідчого ТУ ДБР у м. Львів.

В судове засідання апелянт ОСОБА_6 не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. З урахуванням наведеного та положень ч. 4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі скаржника.
Дослідивши матеріали скарги, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.
Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. З вищевказаної норми закону вбачається, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Як вбачається з матеріалів скарги ОСОБА_6 звернувся в суд із скаргою в якій вказав, що ним було подано до Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, заяву про кримінальне правопорушення (злочин) від 20.05.2022 року. Згідно вказаної заяви просив внести відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.366, ч.1 ст.396 КК України, залучити його до провадження як потерпілого та вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, а також надати витяг з ЄРДР. Вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.366, ч.1 ст.396 КК України, що на думку скаржника, проявилось в службовому підробленні, а саме внесення завідомо неправдивих відомостей до постанови про закриття кримінального провадження за № 0001097 від 10.09.2019. Уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в порушення вимог ст.214 КПК України протягом 24 годин, з моменту отримання заяви, питання про внесення в ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення не вирішив.
Відмовляючи в задоволенні зазначеної скарги слідчий суддя в своєму рішенні, зокрема, зазначив те, що доводи заявника у заяві від 20.05.2022 є його особистою оцінкою щодо посадових осіб і ґрунтуються лише на припущенні щодо можливого кримінально-караного характеру дій, а тому не відповідають вимогам ст. 214 КПК України. Незважаючи на те, що заявник вважає заяву від 20.05.2022 повідомленням про вчинення вищевказаними службовими особами злочину, передбаченого ч. 1 ст.366, ч.1 ст.396 КК України, проте останнє за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу вищезазначеного злочину, а тому таке повідомлення, з огляду на його зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР за вказаною кваліфікацією дій, про що просить заявник. Слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_6 від 20.05.2020 року до ЄРДР.
Як наслідок слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення поданої скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджуючи матеріали скарги, приходить переконання про те, що висновки слідчого судді з приводу скарги ОСОБА_6 є обґрунтованими належним чином та суд апеляційної інстанції не вбачає жодних підстав не погоджуватися із зазначеними висновками.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що ухвала слідчого судді, якою було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 20.05.2022 про вчинення кримінального правопорушення є законною, обґрунтованою та вмотивованою, і висновки викладені в ній, відповідають матеріалам справи, і не вбачається жодних підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду від 01 червня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 20.05.2022 про вчинення кримінального правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4