ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/252/22 Справа № 695/1868/22 Категорія: ст. 181, 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар учасники справи:ОСОБА_5
прокурор підозрюванийОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:
25 липня 2022 року заступник начальника СВ Золотоніського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із клопотанням про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000598 від 22 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України строком на 60 діб, з можливістю внесення застави.

В обґрунтування заявлених в клопотанні вимог зазначив, що ОСОБА_7 у невстановлений слідством час та у невстановленому на даний час слідством місці, діючи з прямим умислом, в порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав, боєприпаси, калібру 7,62х39мм у кількості 57 штук та калібру 7,65мм у кількості 7 штук та у подальшому незаконно, без передбаченого законом дозволу, перевозив в автомобілі марки «BMW 528І», д.н.з. НОМЕР_1 , до моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції під час проведення обшуку 22.07.2022 в період часу з 12 год 59 хв по 14 год 25 хв.

23 липня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2022 року у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному провадженні № 0000598 від 22.07.2022, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з носінням електронного засобу контролю.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 діб такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, органів прокуратури та суду за кожною вимогою;

2) цілодобово перебувати за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) постійно носити засіб електронного контролю.

Строк дії ухвали визначено до 22 вересня 2022 року включно.

Роз`яснено підозрюваному, що в разі невиконання ним зазначених вище обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виконання ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покладено на Золотоніський РВП ГУНП у Черкаській області.

Ухвала суду обґрунтована тим, що слідчий та прокурор не довели обставини, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а отже про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку слідчого судді, наявні всі підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з носінням електронного засобу контролю, оскільки такий запобіжний захід є співрозмірним із тяжкістю кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти визначеним ризикам.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, прокурор Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

У апеляційній скарзі вказує, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Вважає, що слідчим суддею не враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, а також його вчинення у період дії військового стану на території України.

Нестійкість соціальних зв`язків ОСОБА_7 на думку прокурора підтверджується відсутністю його офіційного працевлаштування, а тому при обранні більш м`якого запобіжного заходу він може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду.

Зазначає, що твердження суду про те, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки суперечить фактичним обставинам справи, оскільки його соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, позитивно характеризується за місцем проживання та неофіційного працевлаштування) існували і на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та не запобігли його вчиненню.

Крім того, прокурор вважає, що в рішенні суду не вказані мотиви, з яких судом не взято до уваги надані стороною обвинувачення докази.

Заслухавши доповідь головуючого, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, підозрюваного ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 зазначеної статті.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, на виконання вимог частин 1, 2 статті 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статті 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених частиною 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені статтею 178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими такі обставини обґрунтовуються.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених статтею 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Під час розгляду зазначеного клопотання, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, прийшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу.

Відповідно до вимог статей 177, 178, 183, 194, 200 КПК України та пункту «е» частини 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року), міра запобіжного заходу у виді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про не доведення наявність такого ризику як вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження підозрюваним своєї злочинної діяльності.

Також слідчим суддею вірно визначено, що хоча ризики переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні існують, проте з урахуванням даних про особу підозрюваного ймовірність їх реалізації є недостатньою для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо твердження прокурора в апеляційній скарзі про нестійкість соціальних зв`язків підозрюваного, колегія суддів не бере його до уваги, оскільки дана обставина спростовується наявними матеріалами справи та була врахована слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що слідчий та прокурор не довели обставини, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а отже про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України є домашній арешт, який, полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до частин 2, 6 статті 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з носінням електронного засобу контролю, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, є співрозмірним із тяжкістю кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього та запобігти визначеним ризикам.

Колегія суддів також погоджується із висновком слідчого судді, що прокурором не доведено неможливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Не містить таких доводів і апеляційна скарга.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у мотивувальній частині рішення суду не вказано мотиви, на підставі яких слідчим суддею прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спростовується оскаржуваною ухвалою слідчого судді, мотивувальна частина якої містить належне обґрунтування підстав відмови у задоволенні указаного клопотання та застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів також враховує, що з моменту застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту 25 липня 2022 року до постановлення даної ухвали судом апеляційної інстанції даних про порушення підозрюваним застосованого обмеження прокурором не надано, що свідчить про ефективність застосованого слідчим суддею запобіжного заходу та відсутність підстав для зміни його на більш суворий тримання під вартою, як того просить прокурор.

Інші доводи, на які посилався в апеляційній скарзі прокурор, були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення, а тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду, прийшов до обґрунтованого висновку про не доведення прокурором необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та належним чином мотивував своє рішення.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 181, 183, 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді