Провадження 11-кп/824/2334/2022 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
15 червня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

засудженого в режимі ВКЗ з ДУ «Білоцерківська ВК № 35» ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2022 року,

в с т а н о в и л а:
До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2022 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 відмовлено.
Мотивуючи це рішення, суд послався на те, що засуджений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, оскільки він не працевлаштований, лише завдяки контролю з боку адміністрації установи дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не приймає участі у організації виховних заходів, у роботі самодіяльних організацій та у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених. Зважено судом також на ту обставину, що ОСОБА_6 раніше звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, однак під час умовно-дострокового звільнення вчиняв нові умисні злочини. Окрім цього, суд указав, що непорушення умов утримання в установі відбування покарання за які ОСОБА_6 має подяки та відбуття частини покарання, яка дає підстави для умовно-дострокового звільнення не є безумовними підставами для його застосування та не свідчать про успішне виправлення засудженого.
В апеляційній скарзі засуджений указав на незаконність ухвали у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що він за час відбування покарання у державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35» має 5 заохочень, характеризується посередньо, приймає участь в роботах по благоустрою території, утримує в порядку своє спальне місце, має охайний зовнішній вигляд, неконфліктний з іншими засудженими, стягнень немає. Був працевлаштований на посаді старшого днювального на дільці СПС, та в його коло обов`язків входило заняття з реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених. Наведені обставини, на переконання апелянта, свідчать про те, що він став на шлях виправлення. Крім того, засудженим указано про те, що в нього на утриманні перебуває дружина та неповнолітня дитина. Відтак просив скасувати оскаржувану ухвалу.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
засудженого, який просив апеляційну скаргу задовольнити;
прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого;
вивчивши клопотання та приєднані до нього матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За змістом статті 81 КК України та згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», однією з умов для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Сумлінне ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно корисній праці, систематичним виконанням трудових обов`язків, відсутністю трудових порушень за весь час відбування покарання.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 71 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі. Відбуває покарання за даним вироком в Білоцерківській ВК (N 35) починаючи з 05 червня 2019 року. За час відбування покарання у виправній колонії характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, утримує у чистоті та порядку своє спальне місце, виконує роботи із самообслуговування, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Стягнень за період відбування покарання у виправній колонії немає, має 5 заохочень, на підприємстві установи не працевлаштований. Передбачені законом вимоги персоналу установи виконує під контролем. Приймає участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі, ініціативи не проявляє, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, у зв`язку з чим, колегія суддів, не може визнати поведінку засудженого сумлінною.

При цьому, відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Крім того, як вбачається з даних характеристики, ОСОБА_6 був неодноразово засуджений за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та звільнявся умовно-достроково від відбування покарання, проте знову засуджувався за вчинення аналогічних умисних злочинів проти власності.
Наведені обставини, на переконання колегії суддів, указують про те, що місцевий судобґрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 не зробив для себе належних висновків після умовно-дострокового звільнення та не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що за час відбування покарання він мав 5 заохочень та має на утриманні неповнолітню дитину та дружину, на думку колегії суддів, не може бути само по собі підставами для задоволення клопотанняпро умовно-дострокове звільнення засудженого.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, є обґрунтованими, а вимоги апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2022 року щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4