УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 202/6975/21
провадження № 51-2244ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника цивільного відповідача Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2022 року, яку постановлено в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001141, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, зареєстрованого та проживаючого у тому АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,
Суть питання
За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортним засобом. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу. Крім того, цим же вироком відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди з Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради (далі КП «Автопідприємство санітарного транспорту» ДМР).
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він за встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку обставин, керуючи автомобілем «Pegout Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 , грубо порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б, 10.4 ПДР України та допустив зіткнення з електричним самокатом «Е Scooter», під керуванням водія ОСОБА_6 , в результаті чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпечності для життя в момент їх заподіяння.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 14 липня 2022 року змінив вирок місцевого суду, постановив стягнути з КП «Автопідприємство санітарного транспорту» ДМР, на користь ОСОБА_6 в сумі 100 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 залишив без змін.
Не погоджуючись із вказаним рішенням апеляційного суду, представник цивільного відповідача, не оспорюючи доведеності вини засудженого та правильності кваліфікації його дій, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на допущені судами, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування своєї касаційної скарги представник цивільного відповідача зазначає, що оскільки КП «Автопідприємство санітарного транспорту» ДМР, як власника автомобіля, який був учасником ДТП, застрахував вказаний автомобіль в ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА ТАС», що підтверджується відповідним полісом, то моральну шкоду слід стягнути саме з страхової компанії.
Крім того, представник цивільного відповідача у своїй касаційній скарзі вказує, що згідно із страховим полісом, який міститься у матеріалах справи, за яким страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 тис. грн, 5 % від цієї суми складає 13 тис. грн. Отже, страхова компанія повинна нести відповідальність з відшкодування завданої ОСОБА_6 моральної шкоди в межах суми 13 тис. грн.
Також зазначає, що моральна шкода в сумі 100 тис. грн є завищеною, оскільки більшу частину травм, внаслідок ДТП, завдано саме голові потерпілого, який в свою чергу не забезпечив належних заходів для особистої безпеки, рухаючись на електричному самокаті без шолома. Вказана недбалість потерпілого, на думку представник цивільного відповідача, перебуває у причинному зв`язку з травмами, які потерпілий отримав в результаті ДТП, тому ці обставини мали б бути враховані судом під час вирішення питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 та визначення конкретного розміру грошової компенсації такої шкоди.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність й обґрунтованість судових рішень в цій частині представник цивільного відповідача не оскаржує.
За ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частина 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. А відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Як зазначено у ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно ж до правового висновку, викладеного у п.п. 6973 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Так, з копій судових рішень слідує, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи цивільний позов в межах компенсації потерпілому моральної шкоди, дотримав наведені вимоги закону, з огляду на таке.
Суд апеляційної інстанції, врахувавши висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 05 грудня 2018 року (справа №426/16825/16-ц), дійшов обґрунтованого висновку, що саме КП «Автопідприємство санітарного транспорту» ДМР є належним відповідачем в частині позовних вимог щодо стягнення з вказаного Комунального підприємства моральної шкоди на користь потерпілого.
Також, судом враховано, що відповідно до ст. 26-1 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Як зазначає суд апеляційної інстанції, з матеріалів провадження слідує, що документально підтвердженні витрати на лікування потерпілого становлять 4 тис. 028 грн 64 коп, а тому максимальний розмір моральної шкоди, яка відповідно до вказаних вимог закону, покладається на страховика становить 201 грн 43 коп., що, на думку суду, не відповідає характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий.
Страхова сума це грошова сума, у межах якої (тобто не більше) страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 1 ст. 9 Закону № 1961-ІV).
Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 4 ст. 9 зазначеного Закону). Порядок та розмір страхової виплати визначається відповідно до статей 23 25 Закону.
Так, п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.
Як установлено п. 24.1 ст. 24 вказаного Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані, зокрема, з придбанням лікарських засобів.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сума матеріальної шкоди становить саме 4 тис. 028 грн 64 коп., а тому стягнення 5% від такої суми страхової виплати (страхового відшкодування) не буде достатнім для повного відшкодування завданої шкоди потерпілому, у зв`язку із чим зобов`язав КП «Автопідприємство санітарного транспорту» ДМР сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З такими висновками апеляційного суду погоджується й Верховний Суд.
За таких обставин твердження представника цивільного відповідача у своїй касаційній скарзі про те, що згідно з полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну його життю і здоров`ю, була визначена в розмірі 260 тис. грн, а тому саме з неї рахується страхова виплата, є безпідставними.
Крім того, безпідставними Верховний Суд вважає і доводи представника цивільного відповідача щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, оскільки апеляційний суд, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди з КП «Автопідприємство санітарного транспорту» ДМР на користь потерпілого, в повній мірі врахував характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат, стан його здоров`я, вимушені зміни у його житті: тривале відновлення, хірургічне втручання, емоційний дискомфорт, негативні фізіологічні наслідки на теперішній час розлад сну, та головні болі, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, обставини, на які представник цивільного відповідача посилається у своїй касаційній скарзі не впливають на розмір моральних страждань потерпілого і не можуть бути підставами для зменшення розміру грошового відшкодування моральної шкоди.
З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що апеляційний суд правильно вирішив цивільний позов потерпілого відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, стягнувши заподіяну йому моральну шкоду із КП «Автопідприємство санітарного транспорту» ДМР лише у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). А тому посилання представника цивільного відповідача у касаційній скарзі на неврахування висновку щодо застосування норм права, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, є недоречними.
Таким чином, представник цивільного відповідача у касаційній скарзі не навів переконливих доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції щодо вирішення судом цивільного позову і стягнення на користь потерпілого визначеної суми на відшкодування моральної шкоди.
З урахуванням викладеного істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не наведено.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника цивільного відповідача Комунального підприємства «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2022 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3