КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

23 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, українця, громадянина України, раніше судимого, без постійного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 10 лютого 2022 року Деснянський районний сум м. Києва задовольнив клопотання прокурора та продовжив застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 24 год. 00 хв. 10 квітня 2022 року включно.
Одночасно суд визначив обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 113 500 (сто тринадцять тисяч п`ятсот) грн.

Цією ж ухвалою суд також продовжив строком на 60 днів запобіжний у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак рішення суду в цій частині не оскражується.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що на даний час обставини, які послужили підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали та продовжують існувати ризики, які виправдовують застосування до ОСОБА_5 цього запобіжного заходу.

Крім цього, суд врахував те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Стан його здоровя не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а також те, що на даний час існують ризики того, що обвинувачений може спробувати переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне провадження та перешкоджати кримінальному провадженні.

Вказані обставини, на думку суду першої інстанції, підтверджують необхідність у подальшому триманні обвинуваченого під вартою, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням внесених до неї доповнень, просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та змінити йому, ОСОБА_5 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім цього, обвинувачений просить зменшити розмір застави з 50 до 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою з наступних причин.

Зокрема, як зазначає апелянт, ризики, які були заявлені прокурором є безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами, а тому тримання під вартою не може бути продовжене лише через очікування покарання у вигляді позбавлення волі. Ризик втечі обвинуваченого також не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, оскільки оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд інших факторів.
Прокурором, як вважає апелянт, не було наведено жодного підтвердженого факту, який би доводив те, що існує ризик його, ОСОБА_5 , ухилення від правосуддя. Навпаки, а ні прокурором, а ні судом, не взято до уваги, що він має цивільну дружину та неповнолітніх дітей. При цьому дружина проживає у м. Києві та має право на частку власності, а саме квартири, де вони проживають та де він, ОСОБА_5 , може бути зареєстрований у випадку зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, а отже твердження сторони обвинувачення, що він не має місця проживання на території м. Києва не відповідає дійсності.

При продовженні запобіжного заходу судом, на думку обвинуваченого, не було взято до уваги те, що він, ОСОБА_5 , співпрацює зі слідством, своїми діями намагається допомогти встановленню істини та виправленню шкоди, що була завдана його діями, а також, що він щиро розкаюється у вчиненому.

Наведені факти, з урахуванням норм Європейського суду з прав людини, являються одним із основних доводів на підтвердження унеможливлення того, що обвинувачений ухилятиметься від суду порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги обвинуваченого та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року про продовження обвинуваченомузапобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовженняобвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посиланняобвинуваченогоОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що прокурором, під час розгляду його клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, не було надано доказів на підтвердження існування заявлених ним ризиків, зокрема доказів того, що ОСОБА_5 може ухилитись від правосуддя або вчинити інше кримінальне провадження чи перешкоджати кримінальному провадженню, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які б дозволили зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, враховуючи їх сукупність, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого більш мякого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).
Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що судом не було взято до уваги того, що він має цивільну дружину та неповнолітніх дітей; співпрацює зі слідством; своїми діями намагається допомогти встановленню істини та виправленню шкоди, що була завдана його діями, а також того, що він щиро розкаюється у вчиненому, то вони не спростовують законності прийнятого судом рішення, оскільки наведені обвинуваченим обставини не переважають справжніх інтересів суспільства та не зменшують ймовірності тих ризиків, які були встановлені судом, особливо в умовах воєнного стану, який запроваджено на території України у зв`язку з військовою агресією з боку Російської Федерації.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року, відповідно до якої суд продовжив застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 10 квітня 2022 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 754/14897/21

Номер провадження : 11-кп/824/2059/2022
Категорія : ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_8
Доповідач - суддя ОСОБА_1