Справа № 214/6253/20
1-кп/214/582/22
У Х В А Л А
Іменем України

30 березня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі, об`єднане кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0255) щодо ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
На адресу суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_4 на 60 днів. В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України і в обґрунтування продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої зауважує на необхідність запобігання її спробам: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, ОСОБА_4 , раніше неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, передбачених ст.185 КК України та відбувала призначені судом покарання. До того ж, прокурор зазначає, що на теперішній час в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області , Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають кримінальні провадження щодо ОСОБА_4 . Вказані обставини, на думку прокурора, вказують на схильність обвинуваченої до вчинення кримінальних правопорушень, а отже, і на високу ймовірність повторного вчинення нею злочинів. Також, прокурор звертає увагу, що 12.06.2020 року ОСОБА_4 буда засуджена з випробувальним терміном строком на 2 роки, але в період іспитового строку, а саме 18.08.2020 року та 15.09.2020 року, повторно вчинила корисливі злочини проти власності. Окрім того, прокурор вважає, що існує ризик переховування ОСОБА_4 від суду, оскільки остання не має постійного м`ясця роботи та джерела доходу, що свідчить про фінансову неспроможність та неможливість забезпечувати себе у законний спосіб. Також, ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі не перебуває, за місцем реєстрації не мешкає. При цьому, прокурор зазначає, що на теперішній час в провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом виконкому Тернівської районної у м. Кривому Розі ради до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_6 . Вказані обставини, на думку прокурора, свідчать про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати обвинувачену не покидати межі м. Кривого Рогу або територію України.
Обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та просила змінити обраний щодо неї запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_5 при вирішенні клопотання прокурора, покладалась на розсуд суду.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, виходячи з таких підстав.
Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Суд вважає, що у вказаному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме спроби обвинуваченого: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
Так, ОСОБА_4 , раніше неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, передбачених ст.185 КК України.
Окрім того, на теперішній час в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області , Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають кримінальні провадження щодо ОСОБА_4 , за обвинуваченням у вчиненні корисливих умисних злочинів.
Також, у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.06.2020 року.
Вказані обставини, на думку суду, вказують на схильність обвинуваченої до вчинення кримінальних правопорушень, а отже, і на високу ймовірність повторного вчинення нею злочинів.
Окрім того, суд вважає, що існує ризик переховування ОСОБА_4 від суду, оскільки остання не має постійного м`ясця роботи та джерела доходу, що свідчить про неможливість забезпечувати себе у законний спосіб.
Також, суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі не перебуває, за місцем реєстрації не мешкає. При цьому, на теперішній час в провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №215/5251/20 за позовом виконкому Тернівської районної у м. Кривому Розі ради до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_6 .
Зазначені факти, на думку суду, свідчать про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати обвинувачену не покидати межі м. Кривого Рогу або територію України.
З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченої ОСОБА_4 , яка, згідно з ст.12 КК України, обвинувачується у замаху на вчинення умисного нетяжкого злочину, маються всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам.
Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, обвинуваченою та її захисником не наведено жодних обставин, які свідчили б про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які враховувалися при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст.ст.110, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29.05.2022 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складений 01.04.2022 року.

Суддя ОСОБА_1