Справа № 369/6165/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/247/2022 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 1,5,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 23 липня 2021 року до 20 вересня 2021 року включно. Залишено раніше визначений розмір застави у розмірі 1 000 (тисячі) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає сумі 2 270 000 (два мільйони двісті сімдесят тисяч) гривень.
Рішення суду мотивоване наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченого ОСОБА_6 ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, вчинити інший злочин. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, крім того наявний ризик переховуватися ОСОБА_6 від суду, оскільки останній здійснив втечу з-під варти та перебував у розшуку саме в цьому кримінальному провадженні. Крім того, під час розгляду провадження, з`ясовано, що ОСОБА_6 є громадянином іншої держави (Канади), що є ризиком спроби переховуватись від суду. Також, дослідження доказів у кримінальному провадженні ще не завершено, а тому існує ризик впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні. Таким чином, будь яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, судом не встановлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001037 та обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання або зменшити розмір застави.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що усупереч вимогам ст.370 КПК України ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року є незаконною, оскільки ухвалена без додержання вимог щодо кримінального провадження, зокрема ст. ст. 177, 182, 193, 194, 196, 197, 331 КПК України та практики ЄСПЛ, необґрунтованою, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до закону, а також є невмотивованою.
Звертає увагу, що вирішення питання щодо продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою відбулось в порушення ст. ст. 184, 199 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не було подано відповідне клопотання.
Зазначає, що судом першої інстанції не були враховані доводи сторони захисту про те, що продовження терміну тримання під вартою повинно відбуватись на підставі письмового клопотання прокурора, яке необхідно було вручити стороні захисту не пізніше ніж за 3 години до початку розгляду, у зв`язку з чим порушено право ОСОБА_6 на захист.
Стверджує про відсутність нових мотивів в ухвалі щодо доцільності продовження запобіжного заходу, а також не наведено доводів про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились. Вказує, що судом формально зазначено про існування ризиків, які фактично не існують та втратили актуальність суд безпідставно послався на їх існування посилаючись на усні пояснення сторони обвинувачення, яка не довела їх наявність.
Крім того, апелянт зазначає про те, що не зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів, які підтверджують вину ОСОБА_6 , з урахуванням прийнятого Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (Закону №838-VІІІ), та ст. 72 КК України (в редакції цього Закону) ОСОБА_6 вже без вироку суду відбув більше 10 років покарання, що перевищує максимальний строк покарання, яке передбачено ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 115 КК України з урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК України. Зокрема, судом не враховано строк перебування ОСОБА_6 під екстрадиційним арештом на території Угорщини та Російської Федерації, який відповідно до Закону №838-VІІІ складає 4 роки та 6 місяців. Відповідно до ч. 4 ст. 12 КПК України встановлено, що кожен, хто понад строк, передбачений цим Кодексом, тримається під вартою або позбавлений свободи в інший спосіб, має бути негайно звільнений.

Також зазначає, що слідчим суддею визначено надмірну суму застави, оскільки внесення застави у такому розмірі є неможливим.
Судом не прийнято до уваги те, що на все майно ОСОБА_6 та членів його родини накладено арешт та він не може користуватись і розпоряджатись цим майном.
Крім того, суд не врахував стан здоровя обвинуваченого, і не розглянув можливість застосування інших запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Правовими приписами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 вересня 2021 року включно.
Постановлене, у порядку ст. 331 КПК України, рішення суд мотивував тим, що на час судового розгляду продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого ОСОБА_6 ухилитися від суду та не виконати процесуальні рішення (ризик переховування), іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, вчинити інший злочин.
Суд зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявний ризик переховуватись від суду, оскільки обвинувачений здійснив втечу з-під варти та перебував у розшуку саме в цьому кримінальному провадженні. Крім того, під час розгляду кримінального провадження з`ясовано, що ОСОБА_6 є громадянином іншої держави (Канади), що є ризиком спроби переховуватись від суду, Також суд вказав, що дослідження доказів у кримінальному провадженні ще не завершено, а тому існує ризик впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Тобто, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, судом не встановлено, а тому суд вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів.
З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується зважаючи на наступне.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.
Стосовно аргументів захисника про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 184, 199 КПК України при продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів зауважує, що розгляд питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою здійснювався у порядку ст. 331 КПК України, абз. 2 ч. 3 якої регламентовано, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Крім того, як вбачається з оскаржуваної захисником обвинуваченого ухвали в судовому засіданні прокурором було заявлено про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зважаючи на ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника на предмет відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на час вирішення стосовно обвинуваченого питання про продовження строків тримання під вартою, колегія суддів вважає позицію захисту помилковою та погоджується з висновками слідчого судді про їх наявність. Так, слідчий суддя, розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, встановив, що на час судового розгляду існує ризик обвинуваченого переховуватись від суду та не виконувати процесуальні рішення суду, оскільки обвинувачений здійснив втечу з-під варти, перебував в рамках цього кримінального провадження у розшуку та є громадянином іншої держави (Канади); існує ризик обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки дослідження доказів у кримінальному провадженні на час розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою ще не завершено.
Під час апеляційного розгляду будь-яких даних про зменшення чи відсутність існування встановлених судом першої інстанції ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною захисту наведено не було.
Посилання захисника ОСОБА_7 на необхідність врахування під час вирішення питання продовження тримання обвинуваченого під вартою положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року (Закон України № 838-VIII) відхиляються колегією суддів, оскільки при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, у порядку ст. 422-1 КПК України, питання призначення покарання не вирішується.

Що стосується доводів сторони захисту про значний час тримання обвинуваченого під вартою, внаслідок чого порушуються права та свободи ОСОБА_6 , гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 5), то варто вказати, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (справа «Летельє проти Франції»).
Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 (ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 1,5,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України), а саме вчинення злочину проти життя особи, колегії суддів вважає, що в цьому кримінальному провадженні наявний реальний суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку превалює над принципом поваги до свободи особистості, що в свою чергу свідчить про виправданість продовження строку тримання під вартою.

Стосовно доводів захисника про визначення судом першої інстанції надмірного розміру застави, то вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства, а тому не беруться апеляційним судом до уваги. Розмір застави, згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання сховатися.
З огляду на обставини даного кримінального провадження, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на час розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися та продовжують існувати.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 376, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4