Справа № 333/1101/22
Провадження № 1-кп/333/423/22
УХВАЛА
22 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за обвинуваченням їх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

17.02.2022 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за обвинуваченням їх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про призначення та проведення судового розгляду на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово за участю обвинувачених, їх захисників та потерпілого.

Також, прокурор звернувся із письмовими клопотанням про продовження строків запобіжних заходів обвинуваченим на 60 днів, в яких зазначив, що відповідно до п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час проведення досудового розслідування у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- обвинувачені можуть переховуватися від суду, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та невідворотності покарання за його вчинення;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачені раніше неодноразово притягалися до кримінальної відповідальності і на цей час є судимими за вчинення корисливих кримінальних правопорушень.

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років позбавлення волі.

Обвинувачені не мають постійного місця мешкання та реєстрації у м. Запоріжжі та Запорізької області, а також не мають постійного джерела доходів.

Жоден iз більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачені зобов`язуються не відлучатися із населеного пункту, в якому вони зареєстровані, житла, в якому вони проживають без дозволу суду. Враховуючи обставини вчинення інкримінованого злочину, відомості про осіб обвинувачених, виконання умов зазначених запобіжних заходів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 нічим не гарантовано. Особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні та до моменту подання даного клопотання до суду, прокурору не були представлені. Відсутність таких осіб, а також враховуючи те, що обвинувачені не працевлаштовані та не мають постійного джерела доходів, унеможливлює застосування відносно них запобіжних заходів у вигляді особистої поруки та застави.

Враховуючи характер встановлених ризиків, а також обставини, що їх підтверджують, тому, на думку прокурора, його клопотання підлягають задоволенню.

Потерпілий ОСОБА_4 не заперечував про призначення кримінального провадження до судового розгляду та задоволення клопотань прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строків тримання під вартою та зазначив, що вважає за можливе застосувати до нього такий запобіжний захід як домашній арешт. Він вказав, що до свого затримання мав певні соціальні зв`язки: постійне місце мешкання, де проживав разом із цивільною дружиною та виховував неповнолітню дитину, хоча неофіційно, але працював, тобто мав постійне джерело доходів. Раніше притягався до кримінальної відповідальності, але звільнився з місць позбавлення волі ще у 2010 році. Не заперечує проти призначення судового розгляду.

Захисник ОСОБА_6 повністю підтримав заперечення обвинуваченого ОСОБА_5 та просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку утримання під вартою останньому. При цьому зазначив, що фактично ОСОБА_5 судимості на цей час не має. Доказів щодо ризиків у судовому засіданні прокурор не навів, як і не довів суду, що тримання під вартою є єдиним можливим у даній ситуації. Обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину не повинно бути єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою. Враховуючи наявність соціальних зв`язків у ОСОБА_5 , просить до останнього застосувати інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Не вбачає підстав для повернення прокурору обвинувального акту, тому не заперечує проти призначення до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строків тримання під вартою та зазначив, що клопотання прокурора не змінилося з часу, коли до нього застосовували такий запобіжний захід як тримання під вартою. До його затримання мав певні соціальні зв`язки: постійне місце мешкання у смт. Кечігівка, Харківської області; має батька, який проживає у Сумській області та матір, яка перебуває в інтернаті у м. Верхівцеве, Дніпропетровської області; працював, хоча і неофіційно, але мав постійне джерело доходів. Прокурор під час судового засідання не надав доказів про ризики, та про обґрунтованість його обвинувачення, так як він не вважає себе винуватим. Крім того, він має захворювання, які не лікуються у межах слідчого ізолятору. Вважає, що особистого зобов`язання йому достатньо для того, щоб виконувати ті процесуальні обов`язки, які на нього будуть покладені. Не заперечує проти призначення до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_8 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку утримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . При цьому зазначив, що фактично ризики, про які вказав прокурор це лише припущення останнього. Жодних доказів прокурор з цього приводу не навів, як і не довів суду, що тримання під вартою є єдиним можливим у даній ситуації. Враховуючи наявність соціальних зв`язків у ОСОБА_7 , просить до останнього застосувати інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Також, не вбачає підстав для повернення прокурору обвинувального акту, тому не заперечує проти призначення до судового розгляду.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, а також питання щодо призначення до судового розгляду, заслухавши думку прокурора, потерпілого, обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Частиною 3 ст.315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.11.2017 року у справі № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.

У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Встановлено, що 25.11.2021 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_9 до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були застосовані запобіжні заходи тримання під вартою по 23.01.2022 року. У подальшому, ухвалами слідчого судді вказані запобіжні заходи були продовжені по 23.02.2022 року.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 могли вчинити кримінальне правопорушення, вказане в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності; обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (перебуває у цивільному шлюбі; має постійне місце реєстрації та проживання у с. Тахтаулове, Полтавського району, Полтавської області; має на утриманні доньку 2015 року народження, з якою разом не проживає).

Під час вирішення питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово судимий; востаннє звільнився з місць позбавлення волі 29.10.2021 року, тобто менше місяця до подій, зазначених в обвинувальному акті; обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має інші захворювання), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений, має постійне місце реєстрації та проживання в смт. Кечігівка, Харківської області; відсутня жодна особа на утриманні).

При вирішенні питання про доцільність продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченим судом враховується також і тяжкість покарання, що загрожує останнім у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 4 до 6 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_5 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, а ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, при чому, востаннє звільнився з місць позбавлення волі лише 29.10.2021 року, тобто менше місяця до подій, зазначених в обвинувальному акті. Також, на цей час відсутні достовірні відомості щодо отримання обвинуваченими щомісячного постійного доходу. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення з корисливим мотивом, в якому потерпілий є особою з інвалідністю другої групи. Таким чином, у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у першу чергу на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинувачених, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду, відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Водночас, під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених, суд розглянув можливість застосування до ОСОБА_5 та ОСОБА_7 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, у т.ч. домашнього арешту та застави.

В даному випадку, враховуючи особистість обвинувачених, суд вважає, що ризик вчинити інше кримінальне провадження є настільки вагомим, що домашній арешт, не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_5 та ОСОБА_7 при застосуванні вказаного запобіжного заходу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжних заходів обвинуваченим, суд розглянув можливість застосування до ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави і дійшов до такого.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Враховуючи, що законодавець передбачив в ч.4 ст.183 КПК України, право, а не обов`язок суду не визначати розмір застави, з урахуванням конкретних обставини даного кримінального провадження, здійснення під час судового розгляду більшості з запланованих дій (допит потерпілого, дослідження усіх письмових доказів) вважаємо за можливе визначити альтернативний запобіжний захід, а саме заставу.

25.11.2021 року слідчий суддя під час застосування запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 визначив альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 87 560 грн., кожному.

Виходячи із вимог ч.2 ст.182 КПК України та з урахуванням відсутності цивільного позову потерпілого, тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , суд вважає за необхідне залишити вказаний розмір застави, який обвинувачені або заставодавці мають право у будь-який момент внести. На думку суду, вказаний розмір застави достатньою мірою буде гарантувати виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 покладені на них обов`язки та не є завідомо непомірними для них.
У разі внесення вказаної застави, на обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Під час підготовчого судового засідання учасниками процесу не заявлялись інші клопотання про обрання, зміну, скасування заходів забезпечення кримінального провадження.

Підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1,2,4 частини третьої статті 314 КПК України, судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 182, 314-317, 372, 384, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за обвинуваченням їх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська, 7 на 11 год. 00 хв. 01.03.2022 року.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 здійснювати суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 одноособово.

Визначити склад осіб, які будуть брати участь у судовому розгляді: прокурор, потерпілий, обвинувачені, їх захисники.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 20.04.2022 року (включно).
ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 87 560 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 20.04.2022 року (включно).

ОСОБА_7 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 87 560 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_7 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Копію ухвали вручити прокурору, потерпілому, обвинуваченим і їхнім захисникам.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 23.02.2022 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1