Провадження № 1-кп/127/364/22

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження №0000069 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яний Брід Голованівського (Ульянівського) району Кіровоградської області, громадянина України, з незакінченою загальною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого не офіційно охоронником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2017 ОСОБА_4 призваний до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 та уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №1 від 17.07.2017 солдат ОСОБА_4 , що прибув до складу сил та засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових завдань), був призначений на посаду старшого навідника 1 розрахунку 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , а відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом в особливий період, крім воєнного стану.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду начальника речового складу взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 та присвоєно звання «старший солдат».
17.03.2014 Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_5 на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ст. ст. 200, 363 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказом командира військової частини НОМЕР_1 встановлено розпорядок дня військової частини, в якому визначено, що о 08 год. 30 хв. у офіцерського, рядового та сержантського складу контрактної служби починається ранковий огляд та о 18 год. 00 хв. завершується робочий день.
Згідно вимог п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.01.2018 № 9 старшого солдата ОСОБА_4 вважати таким, що вибув у відпустку терміном на 8 діб починаючи з 09 січня по 16 січня включно.
В середині січня 2018 року у старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 виник злочинний умисел тимчасово незаконно ухилитися від проходження військової служби.
Реалізуючи свій злочинний умисел, старший солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних нормативно - правових актів, з метою тимчасового незаконного ухилення від військової служби, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 17.01.2018 о 08 год. 30 хв. маючи об`єктивну можливість прибути вчасно на військову службу, не з`явився на ранкове шикування особового складу до розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Переслідуючи злочинний умисел на тимчасове ухилення від проходження військової служби, старший солдат ОСОБА_4 перебував за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_1 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби до 31.05.2022.
Так, 01.06.2022 ОСОБА_4 добровільно прибув до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 25, тим самим припинивши вчиняти злочин.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Додатково пояснив суду, що він знаходився на службі у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом на Маріупольському напрямку. У 2018 році йому було надано відпустку по завершенню якої ОСОБА_4 не повернувся до військової частини у зв`язку з сімейними обставинами. А саме у зв`язку з тим, що у його цивільної дружини було діагностовано онкологічне захворювання, та їй необхідно було проходити хіміотерапії, не було з ким залишати її двох дітей, відтак ОСОБА_4 вирішив не повертатись до військової частини, та деякий час перебував за адресою їх спільного проживання, доглядаючи за дітьми. Обвинувачений зазначив, що він щиро кається у вчиненому, просив суворо його не карати.
Вислухавши думку прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції. Одночасно обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.
Згідно вимоги УІАП ГУНП у Вінницькій області від 15.02.2022, виданої на ім`я ОСОБА_4 вбачається, що останній в силу ст. 89 КК України є особою раніше не судимою.
Відповідно до службової характеристики, виданої у 2020 командиром взводу матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_4 під час проходження служби виявив невисокі морально-етичні, професійні та ділові якості. До виконання своїх обов`язків відносився недобросовісно.
Згідно довідки КЗ «ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка» № 29/1114 від 07.03.2022 ОСОБА_4 за даними архіву лікарні, картотеки поліклінічного відділення та статистичного відділення з денним стаціонаром та статистичного відділу станом на 03.03.2022 року на лікуванні не перебував та за медичною психіатричною допомогою не звертався.
Згідно довідки КП ВОНД «Соціотерапія» №517 від 25.03.2022, ОСОБА_4 на диспансерному наркологічному обліку в даному закладі не перебуває.
Суд також приймає до уваги наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
За приписами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».
Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
При призначенні покарання суд враховує конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, а також дані про особу ОСОБА_4 , який працевлаштований, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, наявні обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутні обставини, що обтяжують покарання.
Відтак, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у межах санкції, визначеної ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на певний строк із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Процесуальні витрати в межах даного кримінального провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 65 67, 407 КК України, ст. ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 29.08.2022.
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: