ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2654/22 Справа № 937/8779/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року було задоволено клопотання прокурора Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку дії застосованого стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, до 25.09.2022 року.
Мотивуючи ухвалене рішення суд послався на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час застосування даного запобіжного заходу та його продовження, а саме залишаються актуальними ризики переховування обвинуваченого від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень.
Також судом було враховано, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду корисливих злочинів, за один з яких передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, не працевлаштований, не одружений, дітей не має, не має зареєстрованого місця проживання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вказує на можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженні.
Районний суд прийшов до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою не більше ніж 60 днів.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.
Вважає, що ухвала суду є невмотивованою, необґрунтованою та винесеною з чисельними порушеннями КПК України. Вважає, що судом не було взято до уваги, що він перебуває під вартою з 26.03.2021 року та на його утриманні перебуває бабуся, яка потребує піклування.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційному суді просив задовольнити апеляційну скаргу та змінити обвинуваченому запобіжний захід.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши думку учасників судового розгляду, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області є кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, розгляд якого не завершений з об`єктивних підстав.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, так як на час судового провадження в суді першої інстанції не перестали існувати ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд, розглянувши клопотання прокурора, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені умисних, корисливих кримінальних правопорушень, в тому числі й тяжкого, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести років і суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності його вини, дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що останній може переховуватися від суду.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Вказаний ризик переховування підтверджується й тим, що обвинувачений ОСОБА_7 проживає на території, де ведуться активні бойові дії та не має постійного місця проживання у м. Дніпро.
При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через збройну агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.
Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що останні ще не допитані у судовому засіданні, а тому ОСОБА_7 може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.
Колегія суддів погоджується й з тим, що на даний час продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ,а саме те, що ОСОБА_7 може вчинити новий злочин. На цю обставину вказують відомості про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, тобто не має стабільного та легального джерела доходу, не одружений, дітей не має, не має зареєстрованого місця проживання, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, в тому числі й ті на які посилаються захисники та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Посилання обвинуваченого на наявність на його утриманні бабусі, яка потребує лікування не підтверджується матеріалами контрольного провадження. Більше того, за відсутності даних щодо працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів не може погодитись з тим, що будь-яка особа перебуває на утриманні обвинуваченого.
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого є аналогічними його позиції під час розгляду даного питання в суді першої інстанції, яким суд надав належну оцінку та зазначив в оскарженій ухвалі достатні мотиви на їх спростування та з такими висновками погоджується й апеляційний суд та вважає, що сама по собі наявність позитивних відомостей про особу обвинуваченого не може свідчити про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції та не нівелюють встановлені судом ризики.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.
Отже, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 ,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4