Справа № 604/82/22
провадження № 1-кп/598/92/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2022 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі кримінальне провадження №598/82/22 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Підволочиськ Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого ПП «Аграрна компанія 2004», раніше не судимого,

за ч.2 ст.197-1 КК України,-

встановив:
Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він в один із днів вересня 2014 року, діючи всупереч вимогам ст.ст.112, 116-126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, в порушення вимог п.5 Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №209 від 04 березня 1997 року, якими визначається, що охоронні зони електромереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередач у вигляді земельної ділянки і повітряного простору обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони ліній від крайніх проводів за умови невідхильного їх положення на відстані 2м до 1 кВ, та в порушення ст.ст.29, 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.4 Закону України «Про архітектурну діяльність», без документу, який посвідчує право власності або користування земельною ділянкою для будівництва, без отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, а також належно розробленої та затвердженої проектної документації, здійснив самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,00282 га, яка знаходиться поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що розташована в охоронній зоні повітряних ліній електропередачі у прогоні опор №7-8, Ф-6 ЛЕП-10 кВ (напругою 10000 В), на якій самовільно встановив тимчасову споруду - металевий гараж загальною площею 28,2 м.кв.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України, як за ознаками самовільного зайняття земельної ділянки вчинене щодо земель в охоронній зоні.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності у відповідності до ст.49 КК України у зв`язку і закінченням строків давності, а порушене кримінальне провадження закрити.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні не заперечила щодо задоволення вищевказаного клопотання та вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.197-1 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, враховуючи думку прокурора, суд приходить до висновку про можливість задоволення клопотання та звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Статтею 44 КК України встановлено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Така ж позиція висловлена і Верховним Судом України у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, відповідно до якої особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину.

Тобто, суд вважає, що положення ч.4 ст.286 КПК України, як і положення ст.49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Дана позиція суду також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах: від 04.06.2020 року, винесеній у справі за №127/26665/16-к; від 19.11.2019 року, винесеній у справі за №345/2618/16-к.

Судом враховується те, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.197-1 КК України, як за ознаками самовільного зайняття земельної ділянки вчинене щодо земель в охоронній зоні.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018р. №2617-VIII.
Зазначеним Законом внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та встановлено нову класифікацію кримінальних правопорушень. Так, згідно ст.12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України, відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином. При цьому, санкція ч.2 ст.197-1 КК України передбачає покарання в тому числі і позбавлення волі на строк до двох років.

Обвинуваченим ОСОБА_4 вищевказане кримінальне правопорушення скоєно у вересні 2014 року, тобто з дня його вчинення минуло понад сім років.

Судом також враховується і те, що від дня скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, і по даний час обвинувачений ОСОБА_4 не ухилявся від слідства або суду та не вчинив будь-якого нового кримінального правопорушення, а, відтак, обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, п.2 ч.1 ст.49 КК України, ст.ст.284, 285, 286, 288, 369-372, 395 КПК України, суд,-

постановив :
ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підстав п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Закрити кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000158 від 15.07.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

На дану ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня її оголошення.

Дана ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя:

ОСОБА_5