ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/172/22 Номер провадження 11-кп/814/623/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 квітня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою під час підготовчого провадження в суді першої інстанції в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 листопада 2021 року за №0000414, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 06 червня 2022 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Полтава, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, конкретні обставини, тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 злочинів та передбаченого за їх вчинення покарання, особу обвинуваченого, порушення ним умов раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж обраний судом, запобігти встановленим вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 квітня 2022 року та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував: відсутність вагомих доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, недоведеність прокурором заявлених ризиків і неможливості інших більш м`яких запобіжних заходів забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , який має міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання (проживає разом з матір`ю та допогомає їй).

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора про заперечення щодо скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно ж до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 18 листопада 2021 року в нічний час доби по АДРЕСА_2 погрожував насильством фізичною розправою, працівнику правоохоронного органу ОСОБА_9 у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
25 листопада 2021 року приблизно о 17 годині по АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 , діючи повторно, з метою заволодіння чужим майном, повалив ОСОБА_10 на підлогу, наніс їй більше 10 ударів пальцями рук у область тулуба, ніг та вдарив головою об підлогу, після чого відкрито викрав належні ОСОБА_10 золоті вироби, загальною вартістю 10 082 гривні 70 копійок, зірвавши їх з шиї та вух останньої.
Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.345 та ч.2 ст.186 КК України.
Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 08 квітня 2022 року, суд першої інстанції оцінив обставини, що враховуються при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197 та 331 КПК України та обрав обвинуваченому зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу учасниками провадження не оспорюється.
Разом з цим під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розглядаючи питання необхідності обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою місцевий суд також відповідно до ст.178 КПК України врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованих злочинах (один із яких є тяжким) до 6 років позбавлення волі, їх конкретні обставини, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих, насильницьких злочинів, неодружений, не працює, не має законного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, його вік та стан здоров`я, порушення ним умов раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту під час досудового розслідування, а саме 15, 29 січня, 10, 11 та 12 лютого 2022 року ОСОБА_8 без дозволу слідчого, прокурора чи суду залишав житло за визначеним у судовому рішенні місцем проживання, що підтверджується поясненнями свідків таких порушень та даними документів органу досудового розслідування, складеними за результатами контролю за процесуальною поведінкою обвинуваченого (а.п. 43-53). Поважних причин, які би об`єктивно унеможливлювали виконання ОСОБА_8 наведених умов, не встановлено та будь-яких даних про згадані причини стороною захисту не надано. При цьому факт залишення житла без відповідного дозволу підтвердив і сам обвинувачений у суді апеляційної інстанції.
На виконання вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції ретельно перевірив можливість обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та обгрунтовано встановив неможливість його обрання.

Апеляційний суд ураховує те, що ОСОБА_8 має матір, з якою проживає, однак це не спростовує неможливість запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Інший же запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про можливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу домашнього арешту, є неспроможними.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

ОСОБА_8 обвинувачується в учиненні злочинів із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, наведені вище обставини, передбачені ст. 178 КПК України, на думку колегії суддів, місцевий суд з огляду на положення ч.4 ст.183 КПК України, при постановленні оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_8 обґрунтовано не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні.
Щодо посилань захисника, які стосуються вагомості доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, то обґрунтованість підозри в учиненні ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.1 ст.345, ч.2 ст.186 КК України, була предметом перевірки слідчого судді при застосуванні ОСОБА_8 запобіжного заходу під час досудового розслідування та підтверджується даними протоколів: допиту потерпілих ОСОБА_9 від 17 січня 2022 року та ОСОБА_10 від 01 грудня 2021 року (а.п. 19, 23), свідка ОСОБА_11 від 23 листопада 2021 року (а.п. 21-22), пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведеного зі свідком ОСОБА_12 від 06 грудня 2021 року (а.п. 29-30), огляду технічного носія інформації, на якому записано відеозапис подій 18 листопада 2021 року (а.п. 20-21), висновком експерта №1258 від 16 грудня 2021 року (а.п. 26) та іншими доказами, долученими до матеріалів клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Питання ж про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення для визнання особи винуватою чи невинуватою має вирішуватись судом першої інстанції за результатами судового розгляду кримінального провадження по суті під час ухвалення вироку, через це не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про обрання запобіжного запобіжного заходу до ухвалення остаточного рішення по справі.

Колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій, зауважує, що відповідно до змісту обвинувального акту, пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які в своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетним до вчинення інкримінованих йому злочинів.
Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 квітня 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4