Справа №201/7494/22
Провадження №1-кс/201/2750/2022
У Х В А Л А
іменем України

12 жовтня 2022 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про повернення тимчасово вилученого майна в межах кримінального провадження № 0000100, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна в межах кримінального провадження № 0000100.

В обґрунтування клопотання зазначає, що дізнавачем СД Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області під час здійснення дізнання за кримінальним провадженням № 0000100 були визнано речовим доказом автомобіль Volkswagen Caddy НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить заявнику на праві власності. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року № 201/1147/21 у задоволенні клопотання про накладення арешту на вищевказаний автомобіль було відмовлено. У зв`язку із тим, що кримінальне провадження № 0000100 наразі закрито, заявник був вимушений звернутись до суду із вказаною скаргою.

Представник заявника надав суду заяву з проханням скаргу задовольнити, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дане клопотання без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ньому в розумні строки

Представник ВП № 5 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Слідчий суддя, вивчивши доводи клопотання та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного правового висновку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, подані заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частина 2 ст. 167 КПК України містить перелік майна, яке може бути тимчасово вилученим. До такого майна законодавець зокрема відніс речі, документи, гроші тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з приписом ч.2 ст.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Системний аналіз норм КПК України дає підстави вважати, що вилучене під час обшуку майно є тимчасово вилученим майном, яке при наявності передбачених ст. 98 КПК України ознак може бути визнано речовим доказом або на яке, при наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав, ухвалою слідчого судді може бути накладено арешт.

Однак, навіть при наявності ознак, зазначених у ст. 98 КПК України, які дають підстави вважати тимчасово вилучене майно речовим доказом, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України вказане майно повинно бути якнайшвидше повернуте володільцю, а підставою для збереження вказаного майна в органі досудового слідства може бути лише ухвала слідчого судді, винесена за результатами розгляду клопотань про тимчасовий доступ до речей і документів або про арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Судом встановлено, що 30.01.2021 до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов рапорт співробітника Управління патрульної поліції про те, що 30.01.2021 приблизно о 05 год. 30 хв. надійшов виклик «підозріла особа» по вул. Селянський узвіз у м. Дніпро. По прибуттю на місце був вставлений автомобіль марки Volkswagen Caddy з європейською реєстрацією НОМЕР_3 , водій якого, на прохання пред`явити документи для перевірки, почав рух автомобілю та не реагував на законні вимоги працівників патрульної поліції. В ході переслідування автомобіль марки Volkswagen Caddy з європейською реєстрацією НОМЕР_3 був встановлений в районі вул. Набережна Перемоги, 38 без водія та відчинене.

30.01.2021 відомості за даним фактом зареєстровано до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року у задоволенні клопотання заступника начальника СД Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000100 від 30.01.2021р. за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України було відмовлено.

Постановою ВП № 5 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області від 13 липня 2021 року кримінальне провадження № 0000100 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Також ч. 1 ст. 237 КПК України вказано, що при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку (ч. 1 ст. 170 КПК України).

У відповідності до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права. У даній справі суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для подальшого утримання слідчим майна заявника, що тягне за собою необхідність повернення цього майна його власнику.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справам «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів, або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що подальше утримання слідчим майна заявника може спричинити неправомірне втручання держави в мирне володіння майном скаржника, що буде порушенням ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є неприпустимим, тому дана скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та зобов`язання органу досудового розслідування повернути власнику тимчасово вилучене майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 28,107,110, 169, 170, 174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про повернення тимчасово вилученого майна в межах кримінального провадження № 0000100 задовольнити.

Зобов`язати уповноважену особу Відділення поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, після отримання даної ухвали повернути ОСОБА_7 автомобіль Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 та документи (договір купівлі-продажу авто, митна декларація, свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_4 ).

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1