Номер провадження: 11-кп/813/983/22
Справа № 521/3374/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою комунікаційної платформи EASYCON апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Палійовка, Біляївського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який до засудження не працював, проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Біляївського районного суду Одеської області від 16 грудня 2013 року за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі. Зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі з 08 вересня 2013 року по 15 січня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Прийняте рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_8 за період відбування покарання порушував режим утримання за що мав 18 стягнень, з них двічі був поміщений до ДІЗО. За таких обставин ОСОБА_8 своєю поведінкою не довів своє виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення на не відбутий строк покарання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що раніше він дійсно мав стягнення за порушення режиму утримання, проте останнім часом став на шлях виправлення за що мав 11 заохочень. Крім того, засуджений працевлаштований на приймає активну участь у житті установи.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду підтримала доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 та просила її задовольнити.

Відповідно до ч.4 ст.401 КК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

В умовах введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 воєнного стану забезпечити доставку в судове засідання засудженого ОСОБА_8 не представилось можливим.

Між тим, у своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 не звертався до апеляційного суду з клопотанням про забезпечення його участі в судовому засіданні, в тому числі шляхом проведення відеоконференції.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Апеляційним судом встановлено, що вироком Біляївського районного суду Одеської області від 16 грудня 2013 року ОСОБА_8 був засуджений за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

З матеріалів провадження убачається, що засуджений ОСОБА_8 на момент розгляду в суді його клопотання про умовно-дострокове звільнення відбув більше 3/4 строку призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про те, що він став на шлях виправлення апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним доказом виправлення засудженого ОСОБА_8 , який, відповідно до характеристики адміністрації колонії, мав 18 стягнень, з них двічі був поміщений до ДІЗО. Разом з тим, мав 11 заохочень.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що рішенням комісії Державної установи «Одеська виправна колонія (№14) від 31.12.2019 року та 31.12.2020 року засудженому ОСОБА_8 було відмовлено у застосуванні відносно нього статей 81, 82 КК України.

Згідно зі ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Під час апеляційного розгляду прокурор надав апеляційному суду довідку про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_8 , з якої убачається, що 21.12.2021 року, тобто після подання засудженим апеляційної скарги, він отримав стягнення у виді догани за зберігання заборонених предметів.

Разом з тим, апеляційний суд ураховує, що за період відбування покарання в установі ОСОБА_8 19 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про відсутність у нього сумлінної поведінки, яка є одним із необхідних аспектів виправлення засудженого.

З огляду на викладене та з урахуванням обставин злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає, що на теперішній час, призначене ОСОБА_8 покарання не досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, а тому не вбачає підстав для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись статтями 376, 404,405, 407,418,419, 537,539 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2021 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4