ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 621/3055/21

Провадження 1-кп/621/109/22

19 липня 2022 року м. Зміїв Харківської області
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
сторони кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпіла ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_8
захисники адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу №621/3055/21 (провадження ЄРДР № 0000315 від 20.08.2021), стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ковалівка Куп`янського району Харківської області, громадянина України, освіта середня, неодруженого, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу статті 89 КК не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 121 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
15 серпня 2021 року, близько 21 години 50 хвилини, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийшовши додому за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив вчинити сварку на побутовому грунті зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з чим у нього виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останній. З метою реалізації вище вказаного протиправного умислу, в той же день і час, ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , взяв в руки металеву монтировку та наніс нею два удари в область лівого підребер`я потерпілій, спричинивши їй, згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/142-Зм/21 від 27.09.2021 року, закриту тупу травму живота у формі розриву селезінки, що призвело до розвитку внутрішньочеревної кровотечі і ускладнилося у своїй течії розвитком постгеморагічної анемії. По ступеню тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року.
Таким чином, ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_7 умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України.
В судовому засіданні допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_8 свою провину у вчиненні вказаного правопорушення визнав повністю, підтвердив викладені вище обставини, та пояснив, що близько 8 місяців спільно мешкали з потерпілою ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 .
15 серпня 2021 року, в денний час, вони з ОСОБА_7 , а також зі спільними знайомими відпочивали на озері в с.Геніївка Чугуївського району Харківської області, де розпивали спиртні напої. Близько 20.00 години ОСОБА_7 сама пішла додому, а він пішов провести знайомих. Коли повернувся до місця їх спільного проживання, приблизно о 21.50 годині, побачив, що двері будинку зачинені, і на його стуки в двері ОСОБА_7 не відчиняла. Він дуже розсердився, взяв металеву монтировку, що лежала на землі біля вхідної двері до будинку, відчинив нею двері і зайшов до кімнати, де побачив ОСОБА_7 , яка спала. Оскільки він був дуже розлючений, то одразу ж підійшов до потерпілої, і наніс їй два удари цією монтировкою в область лівого підребер`я. Від ударів ОСОБА_7 прокинулася, сказала, що їй боляче, і він одразу ж припинив свої дії. Після цього вони помирилися, лягли спати, а потім ще 2 дні ходили разом на роботу по найму до фермерського господарства. В ці дні ОСОБА_7 скаржилася на біль у животі, але вважала, що біль незабаром пройде. 19 серпня 2021 року, коли вони разом перебували у знайомих в с.Геніївка Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_7 стало зовсім погано, і її подруга викликала «швидку допомогу», після приїзду якої потерпілу госпіталізували, а він довідався, що їй під час операції видалили селезінку. Підтвердив, що такі тілесні ушкодження ОСОБА_7 отримала внаслідок його протиправних дій. Зазначив, що за час спільного проживання ніколи не спричиняв потерпілій побоїв, і у вчиненому щиросердно розкаюється.
Окрім визнанням обвинуваченим своєї провини в скоєнні інкримінованого правопорушення, його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, та зазначила, що дійсно співмешкала з ОСОБА_8 близько 8 місяців. За цей час жодних сварок в них не виникало і він ніколи не піднімав на неї руку. 15 серпня 2021 року, після відпочинку з друзями на озері в с.Геніївка Чугуївського району Харківської області, вона близько 20:00 години пішла сама додому та заснула, а ОСОБА_8 пішов провести друзів додому. Прокинулася вона в цей день, 15.08.2021 року, приблизно о 21:50 годині, від болю, бо ОСОБА_8 через те, що перебував в стані алкогольного сп`яніння, та ймовірно, на грунті ревнощів, наніс їй два удари в область лівого підребер`я металевою монтировкою, якою вони зазвичай підпирали двері. Коли вона сказала, що їй боляче, ОСОБА_8 одразу ж припинив свої дії, й вони помирилися та лягли спати. На наступний день та до 19.08.2021 року вони не сварилися, разом ходили на роботу. Вона відчувала біль в області живота, але не звертала на нього уваги, бо вважала, що біль незабаром пройде. Однак, 19 серпня 2021 року, коли вони разом з ОСОБА_8 перебували у знайомих, їй стало зовсім погано, вона почала втрачати свідомість, і подруга викликала «швидку допомогу» та її госпіталізували до лікарні. В лікарні її прооперували та повідомили, що видалили селезінку. Зазначила, що жодних претензій до обвинуваченого не має, просить не позбавляти його волі, бо вони мають намір і надалі спільно проживати, а обвинувачений ніколи її не кривдив і вона впевнена, що більше не скривдить.
Згідно витягу з ЄРДР № 0000315 від 20.08.2021 року та рапорту опрацювання черговим повідомлення служби «102», 19.08.2021 року до відділу поліції надійшло повідомлення від органу охорони здоров`я про те, що 15 серпня 2021 року ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , що призвело до виникнення небезпечного для життя стану та подальшої госпіталізації 19.08.2021 року до КНП Зміївська ЦРЛ. Тілесні ушкодження мають ознаки тяжких. Попередня правова кваліфікація правопорушення за ч.1 статті 121 КК України (а.с.121- 123)
Протоколом огляду місця події від 20.08.2021 року, проведеного з дозволу власниці домоволодіння ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , з фототаблицями, зафіксована обстановка на місці події спричинення потерпілій тілесних ушкоджень та під час огляду вилучено металевий предмет продовгуватої форми, схожий на монтировку, загальною довжиною 62 см (а.с.129-139)
Вилучений в ході вказаного огляду предмет продовгуватої форми, схожий на монтировку, загальною довжиною 62 см, визнаний постановою слідчого речовим доказом по справі та переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області (а.с.140-144)
Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.08.2021 року накладено арешт на вище зазначений речовий доказ в даному кримінальному провадженні (а.с.145 148)
Відповідно до висновку експерта № 12-14/142-Зм/21 від 27.09.2021 року, складеного за результатами проведеної судово-медичної експертизи в кримінальному провадженні ЄРДР №0000315, у потерпілої ОСОБА_7 мали місце множинні синці на верхніх та нижніх кінцівках, садно в області правого передпліччя, садно в лівій лопатковій області, гематома на передній поверхні лівої половини грудної клітки, які як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року; а також закрита тупа травма живота у формі розриву селезінки, що призвело до розвитку внутрішньочеревної кровотечі, і ускладнилося в своїй течії розвитком постгеморагічної анемії, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року. (а.с.149-159)
Як пояснила в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 , обвинуваченим ОСОБА_8 їй було нанесено тільки 2 удари монтировкою в область живота зліва, а синці, зафіксовані у висновку експерта, в неї з`явилися раніше і не були спричинені обвинуваченим.
Обставини спричинення тілесних ушкоджень підтверджуються також протоколом слідчого експерименту, проведеного з участю потерпілою ОСОБА_7 від 04.10.2021 року, та відеозаписом до нього на CD-диску (а.с.160-165)
Висновком експерта № 12-14/151-Зм/21 за результатами додаткової судово-медичної експертизи, проведеної з врахуванням слідчого експерименту за участі потерпілої, підтверджено наявність у потерпілої раніше визначеного тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя (а.с.169-170)
Таким чином, аналіз кожного доказу окремо та в їх сукупності, дає суду підстави дійти висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих ревнощів, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, умисно наніс потерпілій ОСОБА_7 2 удари металевою монтировкою в область лівого підребер`я, спричинивши їй закриту тупу травму живота у формі розриву селезінки, що призвело до розвитку внутрішньочеревної кровотечі і ускладнилося у своїй течії розвитком постгеморагічної анемії, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Європейський Суд з прав людини у справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї" від 06 грудня 1998 року зазначив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

Оцінивши зазначені вище докази, досліджені під час судового розгляду, які є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та взаємозв`язку достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 є винуватим в спричиненні потерпілій умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, і його дії належить кваліфікувати за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує, що згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до статті 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно статті 66 Кримінального кодексу України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно послідовної практики Верховного Суду, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. (Постанова ККС Верховного Суду № 199/6365/19)

Обвинувачений в ході судового розгляду переконав суд у своєму щирому розкаянні й відвертому осуді власної протиправної поведінки, у прагненні більше не вчиняти злочинів, що виразилося, в тому числі, й в його належній процесуальній поведінці під час судового розгляду після зміни запобіжного заходу.

Обставиною, що, відповідно до положень статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, при призначенні покарання, відповідно до статей 65-67 Кримінального кодексу України, судом враховано також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який, в силу статті 89 КК України, не судимий, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває; за місцем фактичного проживання скарг компрометуючого характеру на нього не надходило, офіційно не працевлаштований, зі слів працює за наймом у фермерському господарстві ОСОБА_11 в с.Геніївка Чугуївського району Харківської області.

Санкцією частини 1 статті 121 Кримінального кодексу України за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Прокурор в судовому засіданні, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, просив призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі.

Обвинувачений ОСОБА_12 при призначенні покарання просив не позбавляти його волі, зазначив, що твердо став на шлях виправлення, жодних правопорушень не вчиняє.

Потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні просила призначити обвинуваченому мінімальне покарання та не позбавляти його волі.

З урахуванням сукупності відомостей щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, позиції потерпілої по справі, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

При цьому, з огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без реального відбуття призначеного покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.
Верховний Суд у справі № 205/7091/16-к, при застосуванні положень статті 75 Кримінального кодексу України, вказав на наявність судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, що охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права.
При можливості застосування до ОСОБА_8 положень статті 75 Кримінального кодексу України суд враховує, що обвинувачений в силу статті 89 КК України не судимий, а отже тривалий час не допускав протиправної поведінки, що підтверджується, в тому числі, матеріалами справи та поясненнями потерпілої.
Крім того, ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.08.2021 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, під час дії якого обвинувачений не ухилявся від участі в слідчих діях та судовому розгляді, отримав дозвіл на працю в умовах СІЗО.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.03.2022 року, постановлену в умовах дії воєнного стану в Україні, обвинуваченому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків: не відлучатися за межі місця проживання на території Харківської області без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про наявні засоби зв`язку; прибувати до суду за кожною вимогою; утримуватися від будь-якого спілкування зі свідками та потерпілою в даному кримінальному провадженні (а.с.105-109)
За час дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання обвинувачений жодного разу не порушив його умови, сприяв судовому розгляду, тобто своєю поведінкою довів можливість виправлення без реального відбуття покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням вище викладеного, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 статті 76 КК України.
На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід у кримінальному провадженні у виді особистого зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_8 належить продовжити до набрання вироком законної сили.
Застосований щодо речових доказів арешт на підставі ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.08.2021 року належить скасувати.

Речові докази по справі, а саме: металевий предмет продовгуватої форми, схожий на монтировку, загальною довжиною 62 см, визнаний постановою слідчого речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000315 від 20.08.2021 та переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області - знищити відповідно до вимог пункту 4 частини 6 статті 100 КПК України
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 368-371, 373, 374, 392-393 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ковалівка Куп`янського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч.1 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту проголошення даного вироку, а саме з 19 липня 2022 року
Речові докази по справі, а саме: металевий предмет продовгуватої форми, схожий на монтировку, загальною довжиною 62 см, визнаний постановою слідчого речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000315 від 20.08.2021 та переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області - знищити відповідно до вимог пункту 4 частини 6 статті 100 КПК України
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, повноваження якого розпорядженням Голови Верховного Суду передано до Полтавського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок складено і проголошено 19.07.2022

Суддя: В.Філіп`єва