ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2314/22 Справа № 171/581/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року ОСОБА_6 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 вересня 2022 року.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувались при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу та його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали і не зменшилися, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у скоєні тяжкого злочину, за яке передбачено максимальне покарання у виді п`яти років позбавлення волі. При цьому, судовий розгляд кримінального провадження триває, у зв`язку з чим, суд першої інстанції враховував принцип безпосереднього дослідження доказів судом, що обвинувачений має можливість переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому він обвинувачується. А тому, з урахуванням наявності зазначених ризиків, а також з огляду на тяжкість вчинених злочинів, характеру інкримінованого обвинуваченому стороною обвинувачення діянь, строку покарання, яке може бути йому призначено, враховуючи особу обвинуваченого, який не працевлаштований, не перебуває у шлюбі, прийшов до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, який не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи яка її подала.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Так, обвинувачений зазначає, що з 04 квітня 2022 року він перебуває під вартою за вказаним кримінальним провадженням. Під час досудового розслідування вину визнав частково, оскільки не вбачає, що його діють можуть бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України. При цьому жодним чином не перешкоджав своїми вчинками та поведінкою органам досудового розслідування.
Вважає, що суд першої інстанції неодноразово відмовляв йому у зміні запобіжного заходу на більш м`який, при цьому прокурор не обґрунтовував у своєму клопотанні ризики, які передбачені ст. 177 КК України та не взяв до уваги те, що у вказаному провадженні він також отримав певні тілесні ушкодження.
Обвинувачений звертає увагу, що йому 50 років та він має незадовільний стан здоров`я, а саме поганий зір.
Також ОСОБА_6 акцентує, що на даний час його батько є похилою особою- інвалід, переніс інсульт, у зв`язку з чим погано пересувається. Матір, також має незадовільний стан, якій було проведено оперативне втручання, у зв`язку з онкологічним захворюванням.

Позиції учасників судового провадження.
Учасники судового процесу були належним чином повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надавали, тому на підставі ч. 4 ст.422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 були дотриманні в повній мірі.
В провадженні Апостолівського районного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000054, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 27 липня 2022 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з тих підстав, що на даний час ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може переховуватись від суду, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, або продовжити кримінальне правопорушення у якому він обвинувачується.
Крім того, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України також врахував тяжкість покарання за яке передбачене максимальне покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Крім цього суд вказав, що судовий розгляд кримінального провадження триває та врахував наявність зазначених ризиків, а також з огляду на тяжкість вчиненого злочину, характеру інкримінованого обвинуваченому стороною обвинувачення діяння, строку покарання, яке може бути йому призначено, врахував особу обвинуваченого, який не працевлаштований, не перебуває у шлюбі, а тому прийшов до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, який не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_6 обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати, що такі ризики існують.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
При цьому слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, а саме, домашній арешт.
Щодо доводів обвинуваченого про те, що йому було безпідставно відмовлено у зміні запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, а також, що в клопотанні відсутні обґрунтування ризиків є необгрунтованими, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 відповідає вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України, так як в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Не заслуговують на увагу й твердження обвинуваченого про те, що йому 50 років та на даний час він має незадовільний стан здоров`я, а саме поганий зір, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується, можливу міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги про наявність у обвинуваченого батьків похилого віку, які мають певні захворювання, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки. Разом з тим, слід зауважити, що до затримання обвинуваченого, останній не був працевлаштований та не мав офіційних джерел прибутку.
Що стосується посилань апелянта на неправильну кваліфікації його дій, а також доводів про те, що під час вчинення кримінального правопорушення він отримав тілесне ушкодження, то згідно вимог чинного законодавства, на даній стадії кримінального провадження, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, дані обставини судом не перевіряються та є предметом перевірки під час судового розгляду.
Відповідно до посилань обвинуваченого, що у вказаному кримінальному провадженні він не перешкоджав органам досудового слідства, колегія суддів зазначає, що згідно обвинувального акту ОСОБА_6 намагався з місця вчинення злочину втекти, але був затриманий ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Тому вказане посилання обвинуваченого є безпідставним та таким, що спростовується наведеним фактом.
Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Будь-яких порушень КПК України при постановлені оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4