В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2637/21

Провадження № 1-кп/348/183/22

15 квітня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження №0000238 від 22.09.2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, неодруженого, на утриманні немає нікого, згідно ст.89 КК України несудимого, українця, громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисні дії, які виразились у придбанні, зберіганні та носінні вогнепальної зброї і бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

На початку серпня місяця 2021 року обвинувачений ОСОБА_5 через мережу «інтернет», а саме сайт «OLX», без передбаченого законом дозволу придбав в невстановленої особи пістолет марки «Blow TR 914 02» та боєприпаси до нього, які 09.08.2021 року близько 11 год. 43 хв. отримав у відділенні №1 ТОВ «Нова Пошта», що за адресою: с.Поляниця, урочище Щивки, 1, Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Після цього, ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та бажаючи їх настання, переніс даний пістолет та боєприпаси до нього по місцю своєї роботи в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , де упродовж серпня-вересня 2021 року зберігав їх без передбаченого законом дозволу.

21.09.2021 року вказаний пістолет марки «Blow TR 914 02» та боєприпаси до нього ОСОБА_5 перевіз із собою в м.Надвірна Івано-Франківської області, де зберігав їх без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_3 .

22.09.2021 року близько 09 год. 20 хв. у приміщенні КНП «Надвірнянська ЦРЛ», що за адресою: м.Надвірна, вул.Грушевського, 12, Івано-Франківської області, під час надання медичної допомоги ОСОБА_5 , фельдшером екстренної медичної допомоги КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_6 , у останнього було виявлено предмет схожий на пістолет та 6 патронів до нього, які він носив при собі в сумці.

В подальшому зазначений пістолет із маркувальними позначеннями «Blow TR 914 02» та шість патронів до нього були вилучені працівниками Надвірнянського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області.

Згідно висновку судово-балістичної експертизи №СЕ-19/109-21/10604-БЛ від 28.09.2021 року, пістолет марки «Blow TR 914 02» є гладкоствольною вогнепальною зброєю, а саме 9-мм гладкоствольним самозарядним пістолетом, який виготовлений шляхом переробки саморобним способом стартово-сигнального пістолету «Blow TR 914 02» № НОМЕР_1 , калібру 9мм, промислового виробництва «Voltran» (Туреччина), що був призначений виключно для подачі звукових сигналів шумовими (холостими) патронами. Пістолет придатний для стрільби способом роздільного спорядження з використанням шумових патронів 9 мм P.A. Knall, 6,2 мм круглої металевої кулі та патронами ударно-травматичної дії кал. 9мм Р.А.

Також відповідно до вищевказаного висновку судово-балістичної експертизи, з числа наданих на дослідження шести патронів: два предмети не відносяться до боєприпасів, а є шумовими (холостими) пістолетними патронами центрального бою кал.9- ОСОБА_7 .К промислового виробництва; чотири предмети є боєприпасами самостійного спорядження патронами, виготовленими з використанням частин шумових (холостих) пістолетних патронів центрального бою кал.9-mm Р.А.К, а саме гільз з полімерною прокладкою та пороховим зарядом промислового виробництва та картечного снаряду діаметром 6,2 мм. Дані патрони призначені та можуть використовуватися для стрільби з самозарядних пістолетів калібру 9 мм Р.А./Р.А. Knall, а також деяких модифікацій револьверів, камори барабану яких розраховані під дані патрони.

Надані на дослідження шість патронів придатні для стрільби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що в серпні 2021 року він з метою самозахисту придбав в мережі «інтернет» у невідомої йому особи пістолет марки «Blow TR 914 02», що був перероблений із стартового, призначеного для подачі звукових сигналів та боєприпаси до нього.

Даний пістолет з набоями він отримав 09.08.2021 року у відділенні «Нової Пошти», яке знаходиться в с.Поляниця, урочище Щивки, 1, Надвірнянського району Івано-Франківської області.

В подальшому він зберігав куплений пістолет по місцю своєї роботи, в кочегарці готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де працював кочегаром, а пізніше перевіз його та патрони до нього в м.Надвірна, по місцю свого проживання та зберігав в квартирі.

22.09.2021 року, перебуваючи у своїх знайомих йому стало зле, в зв`язку з чим вони викликали швидку медичну допомогу, яка доставила його в «Надвірнянську ЦРЛ». Там при його огляді медичний працівник побачив у нього в сумці для документів вказаний пістолет з патронами та повідомив про даний факт працівників поліції, які в подальшому вилучили зброю.

Усвідомлює, що вчинив злочин. Просить суд суворо його не карати, у вчиненому щиро розкаюється та обіцяє стати на шлях виправлення.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали надані прокурором, які долучені в судовому засіданні до кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у придбанні, зберіганні та носінні вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу, вірно кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме не зазначені критерії призначення кримінального покарання звернуто увагу Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 р. (справа № 148/1211/15-к).

У постанові від 14.06.2018 р. (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 р. (справа № 756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 р. (справа №166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 р. (справа №629/847/15-к).

Крім того, при вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 р. (справа № 298/95/16-к) зазначено, що у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, проте у вчиненому розкаявся, активно сприяв його розкриттю, добровільно відшкодував процесуальні витрати за проведення експертиз в даному кримінальному провадженні, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Отже, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує повне визнання вини у вчиненому, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз в даному кримінальному провадженні.

Обтяжуючих вину ОСОБА_5 обставин судом не встановлено.

З врахуванням всіх обставини справи, особи обвинуваченого, його поведінку до і після вчинення злочину, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, вказані вище обставини в сукупності є, на думку суду, такими, що не тільки пом`якшують покарання, але й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину і дають підстави, з врахуванням як обставин у справі так і особи обвинуваченого та викладених вище пом`якшуючих відповідальність обставин, застосувати до нього ч.1 ст.69 КК України і при призначенні йому покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.263 КК України, а саме у виді штрафу.

Суд дійшов до такого висновку, оскільки метою покарання згідно з приписами ч.2 ст.50 КК України є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд також приймає до уваги, що приписи статей 53, 65 КК України не містять застережень щодо неможливості призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в разі відсутності доказів наявності постійного доходу.

На переконання суду, обраний обвинуваченому такий вид покарання, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на момент розгляду даного провадження відсутній.

Таким чином, беручи до уваги обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_5 покарання не пов`язаного із позбавленням волі, а саме у виді штрафу, суд вважає за можливе не обирати запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні, питання щодо яких має вирішувати суд відсутні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся. Арешт на майно не накладався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 369, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України штраф в розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 коп.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази: пістолет із маркувальними позначеннями «Blow TR 914 02», патрони до нього в кількості шість штук із металічними кульками, які упаковано в полімерний пакет та металічний предмет у вигляді прута із шліфувальним папером, що упакований в паперовий конверт, які згідно постанови слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_8 від 22.09.2021 року зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той самий строк з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1