Справа № 307/1028/15-к
Провадження № 1-кс/307/414/22
УХВАЛА
11 травня 2022 року м.Тячів
Скаргу вмотивовано тим, що 12.04.2022 він в порядку ст. 220 КПК України звернувся до прокурора ОСОБА_4 з клопотанням про накладення арешту на частину майна площею 364 кв. м., яке знаходиться в АДРЕСА_1 , та яке захоплено мешканцем АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .
Постановою прокурора Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 від 14.04.2022, яку ним отримано 18.04.2022, без жодної на те правової підстави, йому було відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на частину будівлі в АДРЕСА_1 .
Вказану постанову вважає незаконною, оскільки така спрямована на прикриття злочинних дій ОСОБА_5 всупереч КПК України та в порушення його конституційних прав і свобод, як громадянина України та просить скасувати та зобов`язати прокурора вчинити дії.
З метою встановлення обставин, щодо дотримання ним строків звернення зі скаргою, просить витребувати від Тячівської окружної прокуратури оскаржувану постанову, з відміткою про отримання такої, ним.
Разом з цим зазначає, що 29.04.2022 він повторно в порядку ст. 220 КПК України звернувся до прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_4 з клопотанням про арешт майна. На вказане клопотання прокурор 3.05.2022 листом за №07.52-90-7-12 (184 Т) надав відповідь, чим допустив бездіяльність, яка полягає в неприйнятті постанови, у визначеному КПК України порядку щодо розгляду клопотань. Просить зобов`язати прокурора вчинити дії.
Зазначає також, про невиконання слідчим та прокурором ухвали Тячівського районного суду від 9.11.2016 та не проведеннні слідчим належного розслідування, а саме: не виконано слідчі дії, не допитано заявника ОСОБА_5 , а також колишнього секретаря Новоселицької сільської ради ОСОБА_6 про видачу майнових свідоцтв на майно колишнього «Фуражного складу».
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив задовольнити, посилаючись на викладені в ній мотиви.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо вимог заявлених у скарзі та просив у її задоволенні відмовити повністю. Зауважив, що оскаржувана постанова законна та жодних підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно, не було. Під час прийняття оскаржуваної постанови було також враховано ухвалені судами в порядку цивільного судочинства рішення, якими не встановлено порушення прав ОСОБА_3 щодо приміщення розташованого в АДРЕСА_1 .
Звернув увагу, що ОСОБА_3 до слідчого з клопотаннями, не звертався. Оскільки клопотання про накладення арешту на майно було предметом розгляду та у його задоволенні було відмовлено постановою від 14.04.2022, повторно заявлене ОСОБА_3 клопотання, розглянуто в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян» та листом від 3.05.2022 надана вмотивована відповідь.
Обставини щодо отримання ОСОБА_7 оскаржуваної постанови 18.04.2022, ним не оспорюються, оскільки такі відповідають дійсності.
Слідчий ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився та про причини неявки не повідомив. Відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України, неявка слідчого не перешкоджає розгляду скарги.
Заслухавши особу яка подала скаргу та прокурора, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
З долучених до скарги письмових доказів вбачається, що в рамках даного кримінального провадження, особа яка подала скаргу ОСОБА_3 , має процесуальний статус потерпілого.
Зі змісту клопотання вбачається, що ОСОБА_3 порушував питання щодо невиконання слідчим постановлених апеляційним судом Закарпатської області від 21.05.2013 р. та слідчими суддями Тячівського районного суду від 9.11.2016 р. та 18.11.2021 р. ухвал про проведення слідчих дій.
Згідно проставленої на клопотанні відмітки, таке прийнято уповноваженою службовою особою Тячівської окружної прокуратури 12.04.2022.
Разом з цим, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 26.04.2022 звернувся до слідчого судді зі скаргою на вказану постанову.
Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду від 27.04.2022 скаргу ОСОБА_3 повернуто з підстав пропуску строків звернення зі скаргою та не порушення питання щодо їх поновлення.
9.05.2022 ОСОБА_3 повторно звернувся зі скаргою та з метою встановлення обставин, щодо дотримання ним строків звернення зі скаргою, просив витребувати від Тячівської окружної прокуратури оскаржувану постанову, з відміткою про отримання такої, ним.
Як встановлено під час розгляду скарги, вказану постанову, ОСОБА_3 отримав 18.04.2022 та ці обставини прокурором не заперечувалися, відтак учасники провадження за скаргою не вбачали підстав для витребування та дослідження оригіналу оскаржуваної постанови.
Згідно ч.5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про:
місце і час прийняття постанови;
прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про:
зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови;
мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про:
зміст прийнятого процесуального рішення;
місце та час (строки) його виконання;
особу, якій належить виконати постанову;
можливість та порядок оскарження постанови.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Також ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Згідно ч.1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Як встановлено слідчим суддею, постанова прокурора мотивована відсутністю встановлених ним в ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження обґрунтованих підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а також ризиків, які б вказували про необхідність запобіганню приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.
Слідчий суддя також вважає, що вимоги особи, яка подала скаргу про визнання незаконною та скасування постанови прокурора про відмову у задволенні клопотання щодо накладення арешту на майно, є безпідставними, оскільки оскарження таких не передбачено положеннями ч.1 ст. 303 КПК України.
Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження і цей перелік є вичерпним.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;
2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;
3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;
4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;
5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;
6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;
7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;
8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;
9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;
10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;
11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.
Частиною 2 ст. 303 КПК України визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу.
Системний аналіз зазначених вище положень ст. 303 КПК вказує на те, що не може бути оскарженою до суду постанова прокурора про відмову у задоволенні клопотання про звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.
Статтею 306 КПК України регламентований порядок розгляду таких скарг слідчим суддею.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
З огляду на те, що прийняття слідчим суддею будь-якого іншого рішення за скаргою, поданою в порядку глави 26 КПК України, зокрема, ст. 303 КПК України, не передбачено положеннями діючого КПК України, слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги в частині визнання незаконною та скасування постанови прокурора від 14.04.2022, слід відмовити.
Що стосується вимоги особи, яка подала скаргу на бездіяльність слідчого та прокурора та зобов`язання прокурора Тячівської окружної прокуратури вчинити дії, слідчий суддя зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту клопотання таке подано в порядку ст. 220 КПК України та згідно проставленої на ньому відмітки, прийнято уповноваженою службовою особою Тячівської окружної прокуратури 29.04.2022.
Як зазначив в судовому засіданні прокурор, з огляду на його повторність, таке було розглянуто ним в позапроцесуальному порядку, визначеному ЗУ «Про звернення громадян» та відповідь надана листом від 3.05.2022 в якому міститься посилання на постанову прокурора від 14.04.2022 про відмову у задоволенні клопотання.
Однак, Закон України "Про звернення громадян", як нормативно-правовий акт, має свою мету і певним чином урегульовує питання взаємодії громадян з державними органами, у тому числі з органами, уповноваженими на здійснення досудового розслідування. Водночас недопустимою є підміна нормами цього закону, положень КПК України.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.
Статтею 220 КПК України, передбачено порядок розгляд клопотань під час досудового розслідування, відповдно до якого, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Частиною другою вказаної статті, передбачено, що про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Таким чином, з огляду на те, що клопотання від 29.04.22 було подано ОСОБА_3 в порядку ст. 220 КПК України, та прокурором у його задоволенні було відмовлено в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян», слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором допущено бездіяльність, яка полягає у не здійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 від 29.04.2022, а відтак в цій частині вимог скарга є підставною та підлягає до задоволення.
Згідно п.п. 1, 3 ч.2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування серед іншого може бути про, скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора, зобов`язання вчинити певну дію.
Щодо вимог скарги про визнання бездіяльності слідчого така до задоволення не підлягає, оскільки в межах розгляду скарги встановлено, що з клопотанням про накладення арешту на майно до слідчого, ОСОБА_3 не звертався та в прохальній частині скарги відповідних вимог щодо допущеної слідчим бездіяльності, не сформував.
Керуючись ст.ст. 220, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Визнати бездіяльність прокурора Тячівської окружної прокуратури, яка полягає у нездійсненні процесуальній дій щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 від 29.04.2022 року.
Зобов`язати прокурора Тячівської окружної прокуратури у кримінальному провадженні №0000526 розглянути подане ОСОБА_3 29.04.2022 р. в порядку ст. 220 КПК України клопотання.
У задовленні скарги в частині визнання незаконною бездіяльності слідчого та визнання незаконною та скасування постанови прокурора Тячівської окружної прокуратури про відмову в задоволенні клопотання, зобов`язання вчинити дії, у кримінальних провадженнях відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000526 від 14.03.2013р., №0000535 від 16.03.2013р., №0000045 від 7.09.2018 р., відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Час проголошення повного тексту ухвали 16 травня 2022 року о 8 год. 40 хв.
Слідчий суддя ОСОБА_1