Ухвала

Іменем України
20 квітня 2022 року

м. Київ
справа № 127/5865/18

провадження № 51- 1146 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 червня 2021 року,
встановив:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю покарань з урахуванням покарання, призначеного вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання частину відбутого покарання, призначеного вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі з 22 вересня 2020 року до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_4 1 180 грн. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 червня 2021 року апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_5 задоволено частково.
В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_4 відмовлено.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2021 року стосовно ОСОБА_4 змінено.
Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням покарання, призначеного вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, зараховано на підставі ч. 1 ст. 72 КК України в строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 червня 2019 року.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 постановлено рахувати з дня ухвалення вироку, тобто з 09 березня 2021 року.
В решті вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить питання про перевірку зазначеної ухвали апеляційного суду у касаційному порядку, до касаційної скарги долучив заяву, в якій просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою та заявою, датованими 17 лютого 2022 року (вх № 5191/0/170-22 від 15.04.2022 та вх № 5191/1/170-22 від 15.04.2022), в заяві просить поновити пропущений строк на подання касаційної скарги у зв`язку з тим, що він тримається під вартою, йому не було вручено копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
Колегія суддів, враховуючи зазначені причини пропуску строку, вважає за необхідне поновити засудженому ОСОБА_4 строк касаційного оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 08 червня 2021 року стосовно нього.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, при вирішенні питання про наявність яких суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.
Покликаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, були допущені судом при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
У касаційній скарзі засуджений не наводить конкретних порушень норм матеріального або процесуального закону, які відповідно до ст. 438 КПК України можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції. Всупереч законодавчим приписам у поданій касаційній скарзі не міститься обґрунтування заявлених вимогз урахуванням положень ч. 1 ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.
Крім того, засуджений ОСОБА_4 не вказує, які конкретно доводи його апеляційної скарги, у порушення вимог ст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив та не перевірив.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
У прохальній частині касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 червня 2021 року та повернути матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду.
Вимоги до суду касаційної інстанції не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду скарги, оскільки розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції після скасування лише ухвали апеляційного суду не передбачений процесуальним законодавством.
Враховуючи викладене, засудженому слід зазначити вимогу щодо оскаржуваного судового рішення, яка б узгоджувалася з положеннями ст. 436 КПК України.
Вказані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень ст. 427 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Поновити засудженому ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 08 червня 2021 року стосовно нього.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 червня 2021 року залишити без руху і надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3