Справа № 638/1434/20
Провадження № 1-кп/638/980/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005010 від 07 грудня 2019 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, неодруженого, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Першотравенськ Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, дітей на утриманні не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
У вказаному провадженні відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року було продовжено до 23 лютого 2022 року
Захисником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлено письмове клопотання про зміни запобіжного заходу на домашній арешт.
В обґрунтування клопотання зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки та місце постійного проживання.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.
Прокурор проти задоволення клопотання захисника не заперечував.
Вирішуючи клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , суд керується наступним.
Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені участині третійцієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , враховуючи той факт, що прокурором не заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд керується таким.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.
Суд, не надаючи на даній стадії розгляду справи оцінку доведеності пред`явленого обвинувачення, враховує те, що ОСОБА_4 фактично відбув покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 березня 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України, який було скасовано та направлено на новий розгляд в суд першої інстанції ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року в частині визнання його невинним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України.
У рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Прокопенко проти України», вказаний суд неодноразово зауважував, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), заява № 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та «І.А. проти Франції» (І.A. v. France), заява № 28213/95, п. 102, Reportsof Judgmentsand Decisions 1998-VII).
В рішенні від 20.08.2010 року у справі «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Однак, з плином часу ці підстави ставали усе менш обґрунтованими. Тому Суд повинен встановити, чи були інші підстави, наведені судами, зокрема тяжкість імовірного покарання, ризик того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання, «достатніми» та «відповідними» (див. рішення у згаданій вище справі «Кудла проти Польщі»). Суд зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року). Щодо ризику того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання Суд зазначає, що у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою чи продовження тримання під вартою, органи державної влади не вказали жодних конкретних причин, на підставі яких вони дійшли такого висновку (див.пункти 6і14вище). Крім того, по мірі прогресу провадження та завершення збирання доказів ризик того, що заявник загрожуватиме певним свідкам також ставав усе меншим (див. згадане вище рішення у справі «Невмержицький проти України» (Nevmerzhitsky v. Ukraine), пункт 136). Також Суд зазначає, що державні органи не розглядали жодних інших альтернатив забезпечення явки заявника до суду (див. там же, пункт 137 з подальшими посиланнями).
В п. 86 рішення Європейського суду з прав людини від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» зазначено, що презумпція завжди діє на користь звільнення.
Суд враховує, що судове провадження триває більше двох років.
За таких обставин, з урахуванням даних про особу ОСОБА_4 , тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою вже матиме ознаки непропорційного втручання в його право на особисту свободу, та на даній стадії розгляду справи більш м`які запобіжні заходи вже здатні забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
В судовому засіданні захисник просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 на домашній арешт за місцем реєстрації та проживання двоюрідного брата останнього - ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 .
Суду надано копію паспорту громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
В судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що не заперечує проти задоволення клопотання та підтвердив, що надає згоду на проживання ОСОБА_4 за вказаною адресою.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за можливе задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт за вказаною вище адресою.
Керуючись ст. 181, 183, 314, 331, 369-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на домашній арешт - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 22 лютого 2022 року запобіжний захід з тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , заборонивши ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. кожного дня.
Покласти на ОСОБА_4 зобов`язання виконувати такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Дзержинського районного суду м. Харкова; не відлучатися з с. Вільшани Дергачівського району Харківської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти в залі суду негайно.
Строк дії ухвали до «22» квітня 2022 року.
Копію ухвали вручити прокурору для подальшої передачі для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого та для контролю за її виконанням.
Зобов`язати орган Національної поліції негайно поставити на облік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і повідомити про це суд.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло обвинуваченого, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.
Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова «25» лютого 2022 року о 08 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1