Справа № 127/891/21
Провадження №11-кп/801/502/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
зі секретарем: ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000349 від 29.09.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, п.п.9,10,13 ч.2 ст.115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора: ОСОБА_8 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника : ОСОБА_6 ,

В с т а н о в и в:
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2022 року продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 19.04.2022 року по 17.06.2022 року включно.

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження № 0000349 від 29.09.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, п.п.9,10,13 ч.2 ст.115 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.09.2020 року близько 22:00 год. ОСОБА_7 після спільного розпиття спиртних напоїв зі своїм колегою по роботі ОСОБА_9 направлялись в район залізничного вокзалу м. Вінниці, щоб останнього посадити на електричку. Запізнившись на потяг, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вирішили повернутись на роботу на підприємство, яке розташоване на території колишнього хімзаводу у м. Вінниці, де мали заночувати. Повертаючись із залізничного вокзалу, вони зустріли біля трамвайної зупинки «залізничний вокзал» ОСОБА_10 , з якою ОСОБА_7 почав спілкуватись та запропонував разом провести час дозвілля, на що остання погодилась.
Після цього, придбавши спиртного, ОСОБА_7 і ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 прийшли на галявину, що знаходилась позаду кафе «Молодіжне по вул. Академіка Янгеля, де разом почали його вживати. Через деякий час ОСОБА_9 , їх залишив та пішов на підприємство де працює, а ОСОБА_7 на ОСОБА_10 залишились та продовжили спілкування і перемістились на територію колишнього хімзаводу неподалік торгового центру «Віват».
У подальшому, біля 02:00 год. 29.09.2020 року у ОСОБА_7 із ОСОБА_10 на побутовому ґрунті виникла суперечка в ході якої ОСОБА_7 діючи умисно, почав наносити кулаками численних ударів по голові, тулубу та різних частинах тіла ОСОБА_10 спричинивши їй тілесні ушкодження.
Продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно та усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи, при цьому передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 використовуючи явну фізичну перевагу над потерпілою, ОСОБА_7 , руками схопив останню за шию і прикладаючи значну фізичну силу, здавлював та не відпускав до тих пір, поки ОСОБА_10 не перестала подавати ознаки життя, спричинивши таким чином її смерть.
Згідно довідки Вінницького обласного бюро-медичної експертизи №854-Б від 30.09.2020 року, встановлено причину смерті ОСОБА_10 : механічна асфіксія».

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2022 року скасувати та обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
Вимоги апеляційної скарги сторона захисту мотивує тим, шо ухвала суду першої інстанції є незаконною, належним чином не мотивованою та необґрунтованою, а виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.1 ст.177 КПК України можливе при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів.
Частини 4,5 ст.178 КПК України передбачає необхідність зазначення в клопотанні ризиків, передбачених ст.177 КПК України та виклад обставин, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність ризиків та посилання на матеріали провадження, підтверджуючі вказані ризики. В свою чергу зазначивши ризики, прокурор підтвердив виключно особистими припущеннями, належним чином не вмотивувавши та не пославшись на матеріали провадження, що могли б їх підтвердити, що не давало суду підстав для прийняття їх до уваги. Основним аргументом застосування запобіжного заходу є посилання на тяжкість інкримінованого злочину, що є неприпустимим так як кваліфікація дій ОСОБА_7 , є незаконною та такою, що базується виключно на припущеннях та без аналізу обставин, що виключають карність діяння.

Заслухавши доповідача, думку захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити, застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, прокурора ОСОБА_11 , який заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, п.п.9,10,13 ч.2 ст.115 КК України.
Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, в період непогашеної судимості, за який в разі доведеності вини передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить ОСОБА_7 належної процесуальної поведінки.
Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що слідчим, та прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, спростовуються матеріалами кримінального провадження та фактичними обставинами.
Вказуючи про доцільність застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 фактично погоджується з наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 своїми діями показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, проявив самовпевненість у безкараності за свої вчинки, перебування його на волі може призвести до можливості переховування від органів суду, що в подальшому ускладнить проведення судового розгляду.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд продовжив відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, який є співмірним кримінальним правопорушеням, у вчиненні яких обвинувачується останній.
Підстави для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2022 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.
Керуючись ст.405,419 КПК України, суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4