Провадження № 11-кп/824/2871/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185, ч.2 ст.345 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Київською міською психіатричною лікарнею №3, в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року, якою застосовано до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лисянка, Лисянківського району, Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Постановлено до набрання ухвалою законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 залишити без змін у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, та утримувати його в умовах Київської міської психіатричної лікарні № 3 (смт. Глеваха, вул. Павлова, 7).

Цією ж ухвалою вирішено питання про речові докази.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.345 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_9 , 07 червня 2020 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив проникнути на територію земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_10 та вчинити таємне викрадення чужого майна.
Так, 07 червня 2020 року в період часу приблизно з 13 год.00 хв. до 15 год.00 хв., ОСОБА_9 , продовжуючи знаходитись за вищевказаною адресою та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан ділянки АДРЕСА_4 , що являє собою металеву сітку, звідки переліз через паркан, що являє собою шифер, на ділянку АДРЕСА_5 , таким чином незаконно проник на територію вказаної земельної ділянки Після цього ОСОБА_8 підійшов до нежитлового приміщення, розташованого на території вказаної земельної ділянки та за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмета, відігнув зачинені двері нежитлового приміщення, звідки таємно, умисно, з корисливих спонукань викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_11 , а саме бензогенератор «Honda ес2100с, S/N 1004551», вартістю 3500 гривень 00 копійок та газонокосарку «Oleo-Mac TR90E », вартістю 1500 гривень 00 копійок та із викраденим майном із місця подіх зник, розпорядившись ним на власний розсуд та спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 5000 гривень 00 копійок.
Крім того, 27 листопада 2021 року приблизно о 17 год. 20 хв., ОСОБА_9 знаходячись за адресою: АДРЕСА_6 , побачив раніше знайомого йому працівника поліції ОСОБА_12 , який перебував у цивільному одязі. За даною адресою ОСОБА_12 знаходився з метою виявлення осередків стихійної торгівлі та їх припинення, виконуючи свої службові обов`язки на підставі доручення начальника Дарницького УП ГУ НП у м. Києві № 25046/125/48/01-2021 від 26 листопада 2021 року (про організацію проведення заходів щодо ліквідації стихійної торгівлі на території Дарницького району міста Києва, у тому числі підземних переходах та на території прилеглих до Київського метрополітену).
Після чого ОСОБА_9 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, підійшов до ОСОБА_12 та достовірно знаючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, розуміючи що він діє в цей момент в межах службових повноважень, передбачених положеннями Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року, умисно з метою нанесення побоїв працівнику поліції, наніс один удар правою рукою в обличчя потерпілого, внаслідок чого останній впав на спину.
Продовжуючи свій злочинний умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням службових обов`язків ОСОБА_9 наніс декілька ударів в область лівої ноги ОСОБА_12 , тим самим спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній повіці лівого ока у зовнішнього кута, на тильній поверхні правої кисті в проекції дистальної фаланги 3 пальця, на передній поверхні правого колінного суглоба, саден в лівій надбрівній ділянці, на спинці носа ліворуч від серединної лінії в середній третині, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на передній поверхні лівого колінного суглобу, на зовнішній його поверхні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року скасувати. Відмовити у застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 та закрити кримінальне провадження на підставі ч.3 ст.513 КПК України, у зв`язку з не доведенням, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.345 КК України.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою, не вмотивованою та такою, що підлягає скасуванню. Адже судом першої інстанції не було дотримано вимог ст.505 КПК України та безпідставно задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 .

Захисник вказує, що стороною обвинувачення, належних та допустимих доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення суспільно небезпечних діянь не надано. Процесуальні документи, на які посилається суд, як на докази, обґрунтовуючи прийняте рішення, здобуті слідчим з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України та є недопустимими доказами, а ухвала ґрунтується виключно на припущеннях та доказах отриманих у спосіб не передбачений КПК України.

Апелянт звертає увагу, що слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_13 був проведений та зафіксований без дотримання вимог ст.240 КПК України, оскільки відсутнє відтворення свідком дій, обстановки, обставин події, в протоколі від 08 червня 2020 року не були докладно викладені умови і результати слідчого експерименту. В протоколі слідчого експерименту фактично були зафіксовані показання свідка ОСОБА_13 . Крім того, в протоколі в порушення вимог ст.104 КПК України, не зазначено: місце проведення слідчої дії; за якою статтею Кримінального кодексу України, свідок ОСОБА_13 був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази та не зафіксована фабула цих статей, відсутні відомості про всіх осіб, які присутні під час проведення слідчого експерименту, а саме не зазначена особа яка проводила відео фіксацію, її посада, процесуальний статус, прізвище, ім`я, по батькові, їй не роз`яснені її процесуальні права та обов`язки, протокол не завірений підписом даної особи. Відсутня також інформація про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії заздалегідь повідомлені про характеристики технічних засобів, які були застосовані відеокамера «Панасонік», - не зазначено, який носій інформації був застосований (марка, модель, країна виробник), його технічні характеристики.

Щодо протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 червня 2020 року, за участю свідка ОСОБА_13 , захисник вказує, що в порушення вимог ст.228 КПК України впізнання проводилось не по фотознімкам, як того вимагає законодавець, а по ксерокопіям фотознімків. При цьому особи зображені на ксерокопіях фотознімків різко відрізняються між собою, а свідок в порушення вимог ст.228 КПК України, не був попередньо допитаний про зріст впізнаваємої особи. Більш того, будучи допитаним в судовому засіданні 25 січня 2022 року свідок ОСОБА_13 , показав що для впізнання йому слідчий надав декілька фотознімків які були розкладені на столі та не були приклеєні на папір. Крім того, під час впізнання по фотознімкам, окрім свідка та слідчого в кабінеті нікого не було, тобто поняті в порушення вимог ч.7 ст.223 КПК України, під час проведення даної слідчої дії були відсутні.

Аналогічні порушення вимог ст.228 КПК України допущено слідчим і під час проведення пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, за участю свідка ОСОБА_14 .

Також захисник зазначає, що свідок ОСОБА_12 чітко не вказує на те, що саме ОСОБА_15 наносив удари потерпілому ОСОБА_12 , він також зазначив у суді, що останній був одягнений не у форменний одяг поліцейського, а був у цивільному одязі. В той час як відповідно до вимог ст.345 КК України, особа яка вчинила дане кримінальне правопорушення повинна достеменно знати та усвідомлювати, що потерпілий є саме працівником правоохоронного органу та що саме в цей час він виконує службові обов`язки.

Інших доказів, окрім показів потерпілого ОСОБА_16 , що зацікавлений у результатах справи, які б могли свідчити про причетність ОСОБА_8 , до вчинення зазначеного суспільно небезпечного діяння, судом не встановлено та стороною обвинувачення не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора щодо необґрунтованості апеляційних вимог захисника, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст.92 КК України визначено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними. Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Висновки суду першої інстанції про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, за обставин зазначених у клопотанні слідчого та ухвалі суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та підтверджуються наступними доказами.

Так, причетність ОСОБА_8 до суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України підтверджується наступними доказами.

Свідок ОСОБА_13 будучи допитаним судом першої інстанції повідомив, що на початку літа 2020 року (точної дати не пам`ятає) він був у рідних на дачі, де в один момент побачив як невідомий чоловік перелазить через паркан до сусідів, заходить до сараю та виносить звідти газонокосарку, після цього він одразу повідомив сусідів. Невдовзі вказаного чоловіками затримала поліція. В подальшому він приймав участь у слідчих діях: впізнанні за фотознімками та слідчому експерименті під час якого він розповів та детального показав де він знаходився у момент вчинення злочину та як усе відбувалось.
Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 повідомила, що 07 червня 2020 року їм повідомили, що на території їхньої ділянки яка належить її дідусю та бабусі бачили невідому людину. Ввечері вона приїхала та виявила, що із сараю зникли електрокоса та генератор. Зловмисника затримали сусіди та передали його поліції.
Даними які відображено у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07 червня 2020 року згідно яких, потерпіла ОСОБА_11 звернулася у поліцію із заявою у якій повідомила, що 07 червня 2020 року о 13 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , діл. № 6 невідомий шляхом віджиму пошкодив замок вхідних дверей до сараю звідки викрав електрокосу та генератор.
Даними які відображено у протоколі огляду місця події від 07 червня 2020 року та додатках до нього (т. 1 а.п. 26-29, 30, 31) з яких вбачається що в ході вказаної слідчої дії було оглянуто підсобне приміщення (сарай) яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . В ході огляду виявлено, що двері до вказано приміщення відчинені, а замок на дверях пошкоджено. Неподалік від сараю на доріжці виявлено металевий ключ та пластикові трубки.
Фактичними даними які відображено у протоколі огляду місця події від 08 червня 2020 року та додатках до нього (т. 1 а.п. 32-34, 35) з яких вбачається, що в ході вказаної слідчої дії було оглянуто земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . В ході огляду встановлено, що вказана земельна ділянка огороджена парком, вхід здійснюється через ворота які зачинені на замок, який на момент огляду не пошкоджено. На території ділянки знаходиться садовий будинок, вхідні двері чи замок якого не пошкоджені, та підсобне приміщення (сарай) двері до якого відчиненні, а замок пошкоджений.
Відповідно до копій правовстановлюючих документів (т.1 а.п. 37-45) земельна ділянка АДРЕСА_5 та житловий будинок на ній належить ОСОБА_10 .
Даними які відображено у протоколі слідчого експерименту від 08 червня 2020 року та додатку до нього (т. 1 а.п. 46-47, 48) з яких вбачається, що в ході вказаної слідчої дії слідчий ОСОБА_17 та свідок ОСОБА_13 у присутності понятих відтворили обстановку та обставини які мали місце 07 червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_3 . Свідок розповів, що особисто бачив факт проникнення особи на ділянку та факт викрадення та показав звідки він це спостерігав. Також свідок повідомив, що особу яка вчинила крадіжку невдовзі було затримало працівниками поліції.
Комплексом даних які відображено у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та додатку до нього ( т. 1 а.п. 49-51,52) з яких вбачається, що свідок ОСОБА_13 на запитання слідчого чи впізнає він на пред`явлених фотознімках особу яка 07 червня 2020 року вчинила крадіжку за адресою: АДРЕСА_3 , вказав на фото під № 3, на якому зображений ОСОБА_8 . Крім того, свідок ОСОБА_13 під час його допиту судом першої інстанції підтвердив, що він впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка вчинила крадіжку, за рисами обличчя і безпосередньо вказав на нього і в залі судового засідання. Обґрунтовані підстав сумніватися у його показаннях у суду відсутні.
На думку колегії суддів необґрунтованими є твердження захисника про те, що суд не має права обґрунтовувати свої висновки протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 .
Як вбачається зі змісту протоколу від 08 червня 2020 року та додатку до нього (т. 1 а.п. 46-47, 48), хід слідчої дії зафіксовано на відеозапис за допомогою камери «Panasonik», відеозапис події проведення слідчого експерименту записано на DVD-диск, який долучено до протоколу слідчого експерименту. По завершенню слідчої дії відеозапис проведеної слідчої дії переглянуто, диск із відеозаписами опечатується в паперовий конверт та долучається до протоколу слідчого експерименту. Будь-які дані про те, що під час проведення вказаної слідчої дії отримано перекручені чи неправдиві відомості, чи про те, що на свідка чинився тиск з боку органу досудового розслідування або інших осіб, які були присутні під час його проведення, як судом першої так і судом апеляційної інстанції не встановлено.
Метою слідчого експерименту відповідно до ч.1 ст.240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Безпосередньо під час проведення вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_13 показав де він знаходився в той момент коли бачив, як певна особа проникла на ділянку його сусідів та викрала належне їм майна, а також описав як виглядала дана особа. За таких обставин доводи захисника, що це фактично за своєю природою був допит свідка, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Відсутність у протоколі слідчого експерименту тих даних, які зазначені стороною захисту в апеляційній скарзі, не є в цьому провадженні тим істотним порушенням, яке б мало наслідком недопустимість вказаного протоколу, оскільки це не ставить під сумнів його доказове значення, адже усі відомості про хід та результати слідчої дії зафіксовано із застосуванням аудіо- та відеозапису, який було переглянуто усіма учасниками та долучено до протоколу до його підписання. Такий порядок складання та підписання протоколу забезпечив право учасників слідчої дії робити зауваження та заяви, які, до того ж, були відсутні. При цьому дані відображені у даному протоколі в повній мірі узгоджуються і з самими показаннями свідка, наданими безпосередньо в суді першої інстанції, а також іншими доказами наявними в матеріалах справи.
Ураховуючи викладене, колегія суддів не ставить під сумнів допустимість вищезазначеного доказу, з підстав, зазначених у апеляційній скарзі захисника, так само не вбачає недотримання судом першої інстанції вимог КПК України щодо оцінки вказаного доказу.
Зазначеному протоколу слідчого експерименту місцевий суд надав відповідну правову оцінку з точки зору належності та допустимості в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.
Відповідно до відповіді на запит слідчого (т. 1 а.п. 53) яка була надана начальником юридичного відділу ПТ "Ломбард Парус", громадянин ОСОБА_14 користувався послугами ломбарду та 07 червня 2020 року заклав "Бензогенератор Xonda ec2100c; с/н 1004551. Громадян ОСОБА_18 в період часу з 01 січня 2020 року по 15 червня 2020 року послугами ломбарду не користувався.
Даними які відображено у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та додатку до нього ( т.1 а.п. 56-58,59) з яких вбачається, що свідок ОСОБА_14 на запитання слідчого чи впізнає він на пред`явлених фотознімках чоловіка із яким він познайомився 06 червня 2020 року та який спочатку попросив його закласти у ломбард електроінстумент, а в подальшому 07 липня 2020 року використовуючи його паспорт заклав до ломбарду "Бензогенератор Хонда", вказав на фото під № 4, на якому зображений ОСОБА_8 . Даних які б вказували на недопустимість цього доказу судом апеляційної інстанції не встановлено.
Слід також вказати, що той факт, що пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю як свідка ОСОБА_13 , так і свідка ОСОБА_14 , проводилось за ксерокопіями фотознімків, а не за фотознімками, на думку апеляційного суду, не є істотним порушенням кримінального процесуального закону, а отже не впливає на його допустимість як доказу. Крім того, свідок ОСОБА_13 під час надання показань в суді першої інстанції підтвердив ту обставину, що він впізнав ОСОБА_8 , як особу, що здійснила крадіжку у його сусідів.
З протоколу огляду відеозаписів від 08 червня 2020 року (т. 1 а.п. 61-65 ) та додатку до нього, яким є носій інформації DVD-R на якому міститься відеозапис який було досліджено безпосередньо в судовому засідання (т. 1 а.п. 67), вбачається, що на вказаному відеозаписі зафіксовано події які мали місце 06 липня 2020 року в проміжку часу з 14:11:23 по 14:16:35 на проїжджі частині АДРЕСА_2 , а саме як по вказаній вулиці проходить ОСОБА_8 тримаючи в руках газонокосарку.
З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та додатках до нього (т. 1 а.п. 68-70, 71,72) вбачається, що 07 червня 2020 року о 18 год. 30 хв. було затримано ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні незаконного викрадення чужого майна поєднаного із проникненням у інше приміщення.
Відповідно до даних які відображено у висновку експерта № 2719 від 09 червня 2020 року (т.1 а.п.74-76) ринкова вартість досліджуваних об`єктів станом на 07 червня 2020 року становила: бензогенератору "Honda ec2100c S/N 10004551" - 3500 гривень, газонокосилки "Oleo Mac TR90E - 1500 гривень.
Таким чином під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння яке підпадає під ознаки ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням в інше приміщення.
Причетність ОСОБА_8 до суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України підтверджується наступними доказами:
Так, потерпілий ОСОБА_12 будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції повідомив, що працює в Дарницькому управлінні поліції. 27 листопада 2021 року був на роботі, займався відпрацюванням в районні ст. метро "Славутич" з метою виявлення осередків стихійної торгівлі та їх припинення. Приблизно о 17 год. 20 хв. зустрів знайомого якого давно не бачив та почав з ним розмовляти. В якийсь момент із правої сторони почув слово "Привіт" і тільки но повернувся як відчув сильний удар в обличчя через що впав на землю. Особа яка нанесла йому удар це ОСОБА_8 ,. із яким він добре знайомий, оскільки останній проживає на території мікрорайону де він багато років працював дільничним інспектором і по роду своєї діяльності неодноразово із ним пересікався. Після чого ОСОБА_8 наніс йому ще кільки ударів ногами. У нього із собою була табельна зброя однак він прийняв рішення її не застосовувати оскільки знав, що ОСОБА_8 страждає на психічні розлади. У якийсь момент йому вдалося відкинути ОСОБА_8 та він піднявшись побіг до станції метрополітену за підмогою та коли повернувся зловмисника вже не було. До цих подій він неодноразово зустрічався із ОСОБА_8 в тому числі брав участь у затриманні останнього по інших кримінальних правопорушеннях тому, останній безумовно знав що він є працівником поліції.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_19 суду першої інстанції повідомив, що в момент вчинення злочину він розмовляв із потерпілим, до них підійшов чоловік в масці, який по росту, тілобудові та інших ознаках є схожий на ОСОБА_8 та без попередження почав наносити удари потерпілому. Після першого удару потерпілий упав, а він перелякавшись втік, тому як розгортались події далі він не знає.
Даними які відображено у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 27 листопада 2021 року (т.2 а.п. 12-13) із яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 звернулася у поліцію із заявою у якій повідомив, що 27 листопада 2021 близько 17 год. 30 хв. за адресою м. Київ, вул. Зарічна, 44 ОСОБА_8 умисно спричинив йому тілесні ушкодження під час виконання ним службових обов`язків.
Комплексом даних які відображено у протоколі огляду місця події від 27 листопада 2021 року та додатках до нього ( т. 2 а.п. 27-28, 29, 30, 31) із яких вбачається що в ході вказаної слідчої дії було оглянуто ділянку місцевості яка знаходиться неподалік від входу до станції метро "Славутич" у м. Києві.
Фактичними даними які відображено у висновку експерта № 042/1-695-2021 від 10 січня 2022 року (т. 2 а.п. 38-43) з яких вбачається, що при судово-медичній експертизі у ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , із урахуванням даних медичної документації мали місце наступні тілесні ушкодження: синці на верхньому повіці лівого ока у зовнішнього кута, на тильній поверхні правої кисті в проекції дистальної фаланги 3 пальця, на передній поверхні правого колінного суглобу; садна в лівій надбрівній ділянці, на спинці носа ліворуч від середньої лінії в середній третині, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на передбній поверхні лівого ліктьового суглобу, на зовнішній його поверхні. Кожне із вище вказаних тілесних ушкоджень, за ступенем тяжкості відносить до легкого тілесного ушкодження.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 345 КК кримінальна відповідальність передбачена за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
При цьому при скоєнні злочину, передбаченого ст. 345 КК, основним мотивом буде невдоволення виконанням потерпілим службових обов`язків або його службовою діяльністю. І кінцевою основною метою злочину є запобігти виконанню потерпілим службових обов`язків, припинити або змінити характер такого виконання чи вчинити посягання із помсти за минулу діяльність.
Встановлено, що потерпілий ОСОБА_12 неодноразово зустрічався з ОСОБА_8 у зв`язку зі здійснення ним своїх професійних обов`язків, як працівника правоохоронного органу, в тому числі брав участь у затриманні його по інших кримінальних правопорушеннях тому, останній безумовно знав що він є працівником поліції. З огляду на вказані обставини, на думку апеляційного суду, тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 було спричинено ОСОБА_20 саме у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків.
Таким чином під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння яке підпадає під ознаки ч. 2 ст. 345 КК України, а саме умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.
Щодо вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_8 у стані неосудності, то згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 69 від 26.06.2020 року: 1. ОСОБА_8 на період кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, страждав стійким психічним розладом: Шизофренія, параноїдальна форма, епізодичний тип перебігу, із вираженим психопатоподібним дефектом (МКХ-10:F20.1); 2. ОСОБА_8 на момент кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; 3. ОСОБА_8 на теперішній час страждає стійким хронічним психічним захворюванням у формі Шизофренії, епізодичний тип перебігу, гіпоманіакальний синдром, із вираженим психопатоподібним дефектом (МКХ-10: F20.1), за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення свої дій та керувати ними; 4. ОСОБА_8 за своїм психічним станом потербує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді направлення до психіатичного закладу із звичайним наглядом; 5. ОСОБА_8 на хронічний алкоголізм, наркоманію не страждає, у зв`язку з чим не потребує застосування лікування з приводу наркологічного захворювання.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 40 від 19.01.2022 року: 1. ОСОБА_8 страждав під час скоєння інкримінованих йому дій і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання - шизофренію (параноїдальну форму), F 20.01; 2. Він не міг під час скоєння інкримінованих йому дії та не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними; 3. За своїм психічним станом потребує примусових заходів медичного характеру - госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом; 4. На алкоголізм на наркоманію ОСОБА_8 не страждає, лікування з цього приводу не потребує; 5. Ознак тимчасового хворобливого розгляду психічної діяльності не виявлено.

Враховуючи вищевказані висновки судового експерта та керуючись приписами ст.19 КК України місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.345 КК України, у стані неосудності, оскільки на момент вчинення діяння страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренію (параноїдальну форму), F 20.01 і за психічним станом у зазначений період часу не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Згідно приписів ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Отже, ст.94 КК України містить три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: характер і тяжкість захворювання (медичний критерій); тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій); ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій).

Характер і тяжкість захворювання визначаються клінічною формою психічного захворювання, його глибиною і стійкістю, динамікою хворобливого процесу, прогнозом його перебігу та деякими іншими обставинами, що стосуються хворобливого стану особи. Тяжкість вчиненого діяння ґрунтується на положеннях ст.12 КК України про класифікацію кримінальних правопорушень. Ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб містить оцінку суспільної небезпечності вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільне небезпечних наслідків та інших подібних обставин; а також психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності даного хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Враховуючи викладене, особу ОСОБА_8 , характер та тяжкість його психічного захворювання, тяжкість та обставини вчинення ним суспільно небезпечних діянь, ступінь його небезпечності для суспільства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, що буде достатнім для запобігання вчиненню ним повторних суспільно-небезпечних діянь.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим ухвалу районного суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 503, 516 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року, якою застосовано до ОСОБА_8 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом без змін.

Головуючий :

Судді :