У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 серпня 2022 року м. Ужгород
Із поданого прокурором клопотання вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 організував переправлення через державний кордон України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого АДРЕСА_3 , яким в звязку з військовою агресією Російської Федерації на території України виїзд за кордон заборонений та яких з ОСОБА_6 . Швейх Абдулкадер Ібрагів, реалізовуючи свій злочинний умисел з метою збагачення ОСОБА_6 . 15.08.2022 року зустрівся з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в місті Львів та за обумовлену суму по 3000 доларів США з кожного посадив їх у свій автомобіль «Рено Меган» та поїхав в напрямку Закарпатської області, в м. Стрий вказаний автомобіль вийшов зладу, де ОСОБА_9 будучи на СТО домовився з ОСОБА_10 , про те, щоб останній підвіз їх до м. Свалява за компенсацію на пальне та витрачений час, на автомобілі ОСОБА_10 , «БМВ» 525 XD д.н.з. НОМЕР_1 , вони поїхали в Закарпатську область, де зупинились в селі Сусково, Мукачівського району біля готелю «Гранд Хол», де вони були затримані працівниками поліції.
Після чого о 20:30 год. 15.08.2021 року ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції, під час затримання у ОСОБА_6 було вилучено мобільний телефон «IPHONE 7» ІМЕІ НОМЕР_2 , чорного кольору із сім-карткою НОМЕР_3 із паролем НОМЕР_4 .
Разом із тим, о 20:55 год. 15.08.2022 року було проведено обшук зокрема автомобіля «БМВ» 525 XD д.н.з. НОМЕР_1 в ході якого виявлено та вилучено: предмет чорного кольору схожий на пістолет із маркуванням «SAS MAKAROV SE» із магазином; автомобіль «БМВ» 525 XD д.н.з. НОМЕР_1 .
Прокурор у клопотанні стверджує, що вказані вищевиявлені та вилучені речі та предмети визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні так як вони могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення і з ними в подальшому будуть проводитись слідчі дії.
З урахуванням наведеного та з метою збереження речових доказів, прокурор у клопотанні просить накласти арешт на вилучені речі та предмети.
Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подане прокурором клопотання, просив таке задовольнити з підстав та мотивів наведених в ньому.
Власник майна ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, зазначив, що автомобіль є для нього джерелом доходу і жодного відношення до злочину він не має.
Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Як вбачається з витягу з ЄРДР, в ході досудового розслідування досліджуються обставини незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів.
За даними протоколу обшуку від 15.08.2022 року проведеного в Мукачівському районі, біля ресторану «Grand Hоll», а саме автомобіля «БМВ» 525 XD д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено: предмет чорного кольору схожий на пістолет із маркуванням «SAS MAKAROV SE» із магазином; автомобіль «БМВ» 525 XD д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до ч.1 ст.100КПКУкраїни речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ст.131 КПКУкраїни заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Згідно положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям,зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст.170 КПК України) .
Відповідно до ч. 1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4частинидругої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові,корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі,коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати,знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.
Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування,- ініціаторів клопотань та прокурора.
Вивчивши зміст поданого прокурором клопотання та додані до нього письмові докази, з огляду на місце затримання та проведення обшуку, слідчий суддя приходить до переконання, що такі докази не містять жодних обґрунтувань стосовно відношення майна зазначеного у клопотанні, тимчасово вилученого під час обшуку автомобіля, а саме: предмет чорного кольору схожий на пістолет із маркуванням «SAS MAKAROV SE» із магазином; автомобіль «БМВ» 525 XD д.н.з. НОМЕР_1 , до вищезазначеного кримінального провадження з правовою кваліфікацією за ч.3 ст. 332 КК України.
Разом з тим, зважаючи на той факт, що обшук від 15.08.2022 року було проведено без попереднього отримання відповідного дозволу слідчого судді (ч.1 ст.233 КПК України) слідчий відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про узаконення обшуку для належного процесуального оформлення вказаної слідчої дії.
Однак, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайнного суду Закарпатської області від 16.08.2022 року, в задоволенні вищевказаного клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку автомобіля «БМВ» 525 XD д.н.з. НОМЕР_1 відмовлено.
Таким чином, слідчим не доведено правомірність проведення слідчих дій - обшуку до надання відповідного дозволу слідчим суддею.
Відповідно до ч.3 ст.233 КПК визначено, що якщо слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Враховуючи вищенаведене та те, що слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, за результатами якого й було вилучено зазначене у клопотанні прокурора майно, використання якого, згідно із вимогами ч. 3 ст. 233 КПК України, як доказів є недопустимим, приходжу до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора, про накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів, слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 107, 110, 169-171, 173, 233, 369, 371-372 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 29.08.2022 року об 11 год. 10 хв.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1