ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/4340/22

Номер провадження 1-кп/495/676/2022

28 вересня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0000487 від 27 квітня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тузли Татарбунарського району Одеської області , українця, громадянина України,з середньою освітою, раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні 2-х неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого за трудовими договорами без іх офіційного оформлення, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий , який зареєстрований та фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 ч. 2 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілий ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення , передбачене ч.2 ст. 345 КК України при наступних обставинах:

Відповідно до Наказу Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) «Про внесення змін до Наказу Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) від 11.03.2022 року №337 «Про залучення до роботи окремих працівників Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) у зв`язку оголошенням наказу Державної екологічної інспекції України від 10.03.2022 р. №75 «Про встановлення простою у роботі Держаної екологічної інспекції України, її територіальних та міжтериторіальних органів», відповідно до якого з метою забезпечення безперебійної роботи Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) до роботи залучено потерпілого ОСОБА_8 головного спеціаліста Міжрайонного відділу державного екологічного нагляду (контролю) природних ресурсів Одеської області державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області).

Так 27.04.2022 року потерплий ОСОБА_8 виконуючи свої службові обов`язки здійснював контроль за використанням живих водних біоресурсів озера Бурнас біля с. Базар?янка Білгород-Дністровського району Одеської області. В ході виїзду ОСОБА_8 приблизно о 13 год. 10 хв. 27.04.2022 ним виявлено особу, яка незаконно здійснювала вилов живих водних біоресурсів з вищевказаного озера за допомогою заборонених знарядь лову. Виявивши вказаний факт ОСОБА_8 почав виконувати свої функціональні обов`язки, передбачені п 14 Положення про Державну екологічну інспекцію України від 19 квітня 2017 року № 275, та розпочав оформлення відповідних матеріалів відносно винної особи шляхом складання адміністративних матеріалів.

В цей час, приблизно о 13 год. 10 хв. до озера Бурнас, що розташоване зі сторони с. Базар?янка Білгород-Дністровського району, Одеської області (більш точне місце під час проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим), на місце події прибув обвинувачений ОСОБА_3 , почав висловлювати невдоволення діями працівника правоохоронного органу зі складання матеріалів, внаслідок чого міжобвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_8 розпочалась спровокована обвинваченим ОСОБА_3 словесна сварка. В цей час у останнього виник умисел на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин,обвинувачений ОСОБА_3 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, достовірно розуміючи, що перед ним перебуває працівник Державної екологічної інспекції, наблизившись до потерпілого ОСОБА_8 почав наносити останньому удари в область голови, чим спричинив ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця у лобній ділянці справа.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України визнав повністю та пояснив суду,що дійсно ,27 квітня 2022 року він здійснював незаконний лов риби на озері Бурнас біля АДРЕСА_1 . До місця його незаконного вилову риби прибув інспектор рибоохорони з яким у нього виникла сварка з приводу законних вимог працівника рибоохорони,а потім він наніс потерпілому кілька ударів в область голови,заподіяв легкі тілесні ушкодження. Про те,що потерпілий є працівником правоохоронного органу він був обізнаний також йому було відомо про кримінальну відповідальність за заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв*язку з виконанням цим працівником службових обов*язків.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України. Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив злочини. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння злочину обвинуваченим.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованих йому кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст.345 КК України тобто умисне заподіяння праівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв*язку з виконанням цим працівником службових обов*язків.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відносить щире каяття , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд уважає, що підстави застосування статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ рішення ЄСПЛ застосовуються як джерело права.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо , одружений, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, в теперішній час самостійно виховує неповнолітніх діте в зв*язку з виїздом дружини в іншу країну , не працює ,його вік та стан здоров`я , те що він ранішев силу ст. 89 КК України не судимий, вчинив кримінальне правопорушення,яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів , його каяття у скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 є не судимою особою, має постійне місце мешкання, посередньо характеризується, а також тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його ставлення до скоєного, а саме те, що він розкаявся у скоєному та сприяв розкриттю злочину,потерпілий не наполягає на суворому покаранні обвинуваченого, суд приходить до переконання про можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції статті,за якою кваліфіковані його дії та звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. ст. 75,76 КК україни.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні, цивільний позов обвинуваченому ОСОБА_3 сдом не обирався та до набуття вироком законної чинності суд вважає за недоцільне його обрання.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін у 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання ,роботи або навчання,

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 доручити Білгород-Дністровському районному відділу філії державної установи "Центр пробації" в Одеській області.

Міру покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту оголошення вироку.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 до набуття вироком законної чинностіне обирати.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1

.