Справа № 370/3769/19 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4943/2021 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль Тернопільської області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, з вищою освітою, працюючого на посаді ст. референта відділу організації роботи з документами з грифом «Для службового користування» та забезпечення діяльності керівництва Секретаріату Кабінету Міністрів України Департаменту забезпечення документообігу Секретаріату Кабінету Міністрів України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано не винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та виправдано його на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

Судові витрати за проведення експертиз у сумі 4239,36 грн., - віднесено на рахунок Державного бюджету України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва №761/34411/19 від 03 вересня 2019 року на транспортний засіб марки «Land Rover» моделі «Freelfander», р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 ухвалено скасувати.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 , обвинувачувався у тому, що 26.08.2019 року близько 21 години 20 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «LandRover» моделі «Freelfander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі сполученням «Київ -Чоп» зі сторони м. Житомир в напрямку м. Києва.

Проїжджаючи на 45 км + 225 метрів вказаної автодороги, що у Макарівському районі Київської області, водій ОСОБА_8 , в порушення вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР), згідно з яким «учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими» неухильно не виконав вимоги ПДР; в порушення вимог п.1.5 ПДР, відповідно до якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків» не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; в порушення вимог п. 2.3 б) ПДР, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну» не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну; грубо ігноруючи вимоги п. 18.4 ПДР, згідно з яким «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками та дорожньою розміткою, не врахував те, що автомобілі, які рухались попутно у сусідніх смугах, почали зупинятись перед вказаним нерегульованим пішохідним переходом, надаючи дорогу пішоходу, не зменшив швидкість, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину автодороги «Київ - Чоп» з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Макарівській центральній районній лікарні.

Згідно висновку експерта № 54/472 від 10.10.2019 року смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала від поєднаної травми тіла з розвитком гострої крововтрати.

Тілесні ушкодження утворилися від дії тупого (их) предмету (ів), можливо в результаті дорожньо-транспортної пригоди, як зазначено в обставинах справи ухвали від 05.09.2019 року.

Згідно даних обставин справи Ухвали від 05.09.2019 року, даних судово-медичного дослідження трупа (морфології, локалізації, характеру ушкоджень), ОСОБА_10 , міг перебувати у вертикальному або наближеному до нього положенні, обернутий лівою частиною тіла до травмуючого предмету. В крові трупа ОСОБА_10 , спирти не виявлено.

За версією органу досудового розслідування грубе порушення водієм ОСОБА_8 , п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 18.4 ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_10 .

Таким чином ОСОБА_8 , обвинувачувався у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , що органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурором Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, у якій, з урахуванням змін, він просить вирок Макарівського районного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільнити від призначеного основного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки, покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суд першої інстанції є незаконним, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Судом при дослідженні доказів було однозначно встановлено, що наїзд на пішохода ОСОБА_10 відбувся автомобілем марки «Land Rover» моделі «Freelfander» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , і внаслідок цього наїзду ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в Макарівській центральній районній лікарні. Дані обставини не заперечувалися жодним із учасників кримінального провадження, а також підтверджувалися низкою досліджених доказів.
Разом з тим, мотивуючи своє рішення щодо необхідності виправдання ОСОБА_8 , судом зазначено, що зібрані та надані суду докази як кожний окрема, так і в сукупності, не дозволяють зробити однозначний висновок про доведеність вини ОСОБА_8 .
Проте, на думку прокурора, суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно прийшов до висновку про недопустимість доказів у кримінальному провадженні, а саме протоколу проведення слідчого експерименту від 26 листопада 2019 року зі схемами до нього за участю свідка ОСОБА_11 та протоколу проведення слідчого експерименту від 26 листопада 2019 року зі схемою до нього за участю на той час підозрюваного ОСОБА_8 . Адже у всіх цих документах наявні підписи осіб в тій кількості, скільки було учасників даної слідчої дії, включаючи слідчого. Із самого тексту протоколу зрозуміло, що ця слідча дія відбувалася за участю свідка ОСОБА_12 і двох понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , і якщо навпроти імені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є підписи, то третій підпис очевидно належить другому понятому ОСОБА_14 . Всі підписи даної особи візуально ідентичні і не викликають будь-яких сумнівів.
Крім того, схеми як додатки до протоколу слідчої дії для того і передбачені, щоб більш детально, зрозуміліше пояснювати зміст протоколу. В даному випадку, законом дозволяють не конкретизувати в протоколі в деталях ті результати проведення замірів при слідчій дії, які можна відобразити в схемі, що є додатком до відповідного протоколу. В даному випадку, у протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 слідчим чітко зазначено, що усі отримані заміри занесено до схеми як додатку до протоколу. Отже, зі змісту самого протоколу чітко видно, що він повністю відповідає вимогам КПК України як по формі, так і по змісту.
З аналогічних підстав, на думку прокурора, суд необґрунтовано та безпідставно прийшов до висновку про недопустимість такого доказу у кримінальному провадженні як протоколу проведення слідчого експерименту від 26 листопада 2019 року зі схемою до нього за участю ОСОБА_8 .
При цьому, питання про виклик і допит в суді понятих, які брали участь при проведенні вищевказаних слідчих дій, жодним учасником перед судом не ставилося. Під час дослідження в суді протоколів слідчих експериментів ні в суду, ні в прокурора, ні в сторони захисту не було зауважень щодо порядку їх оформлення і фактичного змісту.
Оскільки твердження суду про недопустимість такого доказу як висновок експерта №12-1/2972 від 21 грудня 2019 року ґрунтується на визнанні недопустимими протоколів проведення слідчих експериментів від 26 листопада 2019 року та схем до них, а тому виходячи з попередніх доводів про допустимість цих протоколів проведення слідчих експериментів, на думку прокурора, висновок експерта №12-1/2972 від 21 грудня 2019 року однозначно є допустимим доказом.
Всупереч вимог ст.94 КПК України, судом було надано більшу перевагу висновку експерта №12-1/2972 від 21 грудня 2019 року порівняно з іншими доказами, і не здійснено оцінку сукупності зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.
Крім того, надані свідками показання в судових засіданнях в багатьох випадках відображені судом у вироку неповно, однобічно, з виправдувальним ухилом.
Вся вищевказана невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження призвела до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурору, а вирок суду першої інстанції залишити без змін. На думку сторони захисту, суд прийняв правильне рішення, яке узгоджується не тільки із зібраними матеріалами провадження, але і з дослідженими в судових засіданнях доказами про те, що прокурором не доведено винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому злочині.

Потерпіла ОСОБА_15 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з`явилась. Однак надіслала заяву, в якій просила провести апеляційний розгляд у її відсутності.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду кримінального провадження без участі потерпілої ОСОБА_15 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив вирок скасувати і призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 щодо необґрунтованості апеляційних вимог прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України, будь-яке судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є зокрема невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Частиною 1 ст.411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

При цьому, із ст.94 КПК України вбачається, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Однак, суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався та прийшов до передчасного висновку про невинуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Так, обґрунтовуючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції визнав ряд доказів у кримінальному провадженні недопустимими, посилаючись на їх невідповідність вимогам КПК України.

Зокрема, суд першої інстанції вказав, що усупереч вимогам ст.ст.104, 105 КПК України, зміст протоколу слідчого експерименту від 26 листопада 2019 року не містить значень всіх вимірювань, які внесені до схеми, що додана до протоколу, зокрема, положення автомобіля «Опель Віваро» в момент виявлення пішохода та в момент наїзду на пішохода, місце наїзду на пішохода, швидкість руху автомобіля «Опель Віваро», та інших вихідних даних, які свідком ОСОБА_12 , було надано слідчому у своїх показах. При цьому на останній сторінці протоколу як і на схемі, що є додатком до протоколу, замість підпису понятого ОСОБА_14 , стоїть підпис невідомої особи, що на думку районного суду, викликає сумніви у присутності понятих при здійсненні слідчої дії та складанні протоколу та і взагалі про її проведення.

З наведеного суд першої інстанції зробив висновок, що протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , від 26 листопада 2019 року з доданими до нього схемами не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки оформлені всупереч вимогам КПК України.

Також, суд першої інстанції дійшов до висновку, що аналогічні порушення були допущені і при складанні протоколу проведення слідчого експерименту від 26 листопада 2019 року зі схемою до нього за участі підозрюваного ОСОБА_8 . Суд зазначив, що у вказаному протоколі на останній сторінці протоколу замість підпису понятого ОСОБА_14 , стоїть підпис невідомої особи, як і на схемі, що є додатком до цього протоколу. З огляду на це суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний доказ також не може визнаватися судом як допустимим.

Крім того, оскільки протоколи слідчих експериментів від 26 листопада 2019 року та схеми до них було визнано недопустимими доказами, керуючись практикою ЄСПЛ та принципом «Плодів отруєного дерева», суд визнав недопустимими похідні від них докази, а саме висновок експерта №12-1/2972 від 21 грудня 2019 року, при наданні якого експерт використовував вихідні дані, у тому числі на підставі даних з протоколів вказаних слідчих експериментів та схем до них.

Однак такі висновки районного суду, на думку колегії суддів є належним чином необґрунтованими та передчасними.

Так, з протоколу слідчого експерименту від 26 листопада 2019 року вбачається, що вказана слідча дія була проведена за участю свідка ОСОБА_12 , та у якості понятих у ньому вказані ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Дійсно на останній сторінці до протоколу навпроти підпису другого понятого не зазначено прізвище, однак сама по собі ця обставина не свідчить про те, що понятий ОСОБА_14 не був присутній при проведенні даної слідчої дії та про те, що вказана слідча дія не проводилась. Адже жоден учасник кримінального провадження, зокрема і сам свідок ОСОБА_12 не зазначив про це, і фактично під час надання показань у суді першої інстанції підтвердив обставини повідомлені ним слідчому під час слідчого експерименту.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що під час проведення слідчого експерименту слідчим було запропоновано свідку ОСОБА_12 встановити його автомобіль в положенні в момент виявлення пішохода, після чого запропоновано встановити автомобіль в положення в момент ДТП, а також вказати місце наїзду на пішохода відносно меж проїзної частини. Свідок погодився встановив автомобіль у відповідних положеннях, а також вказав безпосереднє місце наїзду на пішохода. Вказані обставини було зафіксовано, здійснено заміри та внесено дані до схем до протоколу слідчого експерименту, про що зазначено безпосередньо в протоколі. При цьому слід зазначити, що схема є невід`ємною частиною протоколу слідчого експерименту, а тому на думку апеляційного суду, зазначення безпосередньо в протоколі того, що отримані заміри занесені до схеми як додатку до протоколу без їх додаткового відображення в самому протоколі не може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Під час ознайомлення з протоколом, свідок ОСОБА_12 вказав, що не має зауважень до його змісту та додатково вказав, що швидкість його транспортного засобу до виявлення пішохода складала приблизно 80 км/год, що також він підтвердив і під час його допиту в суді першої інстанції і саме таке значення було використано під час проведення авто технічної експертизи. Тому, висновки суду про те, що в протоколі не була зазначена швидкість автомобіля «Opel Vivaro» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_12 є такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Що стосується висновків суду першої інстанції про необхідність визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 26 листопада 2019 року зі схемою до нього слід зазначити наступне.

Як вбачається з вищевказаного протоколу, дана слідча дія була проведена за участю ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_16 , в якості понятих вказані ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Як і в попередньому протоколі, на останній сторінці до протоколу навпроти підпису другого понятого не зазначено прізвище, однак колегія суддів ще раз зазначає, що вказана обставина сама по собі не може свідчити про недопустимість вказаного протоколу на схеми до нього як доказів у даному кримінальному провадженні. Адже і під час складання цього протоколу та схеми до нього, так і під час дослідження даного протоколу судом першої інстанції в судовому засіданні будь-яких зауважень щодо його змісту, повноти відображення даних, а також сумніву в тому, що при здійсненні даної слідчої дії були відсутні поняті, сторони кримінального провадження не зазначали. Інших будь-яких обставин, які б впливали на допустимість в якості доказу даного протоколу зі схемою, судом першої інстанції не зазначено. А тому на думку апеляційного суду, висновки про визнання недопустимим доказом вказаного процесуального документу є передчасними та належним чином необґрунтованими.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів також вважає передчасним висновок суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом висновок експерта №12-1/2972 від 21 грудня 2019 року.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Макарівського районного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий :

Судді :