Справа № 738/416/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/175/22
Категорія - ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

обвинуваченого - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників адвокатів ОСОБА_8 у режимі відеоконференції, ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 у режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_12

перекладача - ОСОБА_13 -

Розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000463 від 18.09.2019, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії, уродженця м. Болнісі, Грузія, азербайджанця, не працюючого, із середньою освітою, одруженого, має двох малолітніх дітей, які проживають на території Грузії, зареєстрованого місця проживання на території України не має, до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.4 ст. 187 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_16 обчислювати з 19 вересня 2019 року з дня фактичного затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_16 у виді тримання під вартою, - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_17 на користь держави - 2 459 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 82 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Грузії, уродженця м. Гардабані, Грузія, азербайджанця, працюючого на посаді комірника у ТОВ "Гранд-Експорт", із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого місця проживання на території України не має, раніше не судимого,

засуджено за ч.4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 19 вересня 2019 року з дня фактичного затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави - 2 459 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 82 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Грузії, уродженця м. Марнаулі, Грузія, азербайджанця, не працюючого, із неповною середньою освітою, не одруженого, має двох малолітніх дітей, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

засуджено за ч.4 ст. 187 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_18 обчислювати з 19 вересня 2019 року з дня фактичного затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_18 у виді тримання під вартою, - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави - 2 459 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 82 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Цивільний позов ОСОБА_19 та ОСОБА_20 до ОСОБА_17 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_17 на користь потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 на відшкодування майнової шкоди 23 026 (двадцять три тисячі двадцять шість) грн та на відшкодування моральної шкоди 75000 (сімдесят п`ять тисяч ) грн.

Прийнято відмову потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 від цивільного позову в частині позовних вимог до ОСОБА_21 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Закрито провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в частині позовних вимог до ОСОБА_21 про відшкодування майнової в сумі 23026 грн та моральної шкоди в сумі 125000,00 грн.

Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2019 року залишено чинними до набрання вироком законної сили.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції обвинувачувані визнані винними в тому, що 18 вересня 2019 року близько 20 години 20 хвилин ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , із корисливим мотивом, з метою нападу для заволодіння чужим майном, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_19 .

При цьому, ОСОБА_24 залишився чекати в автомобілі, а ОСОБА_7 та ОСОБА_25 шляхом відкриття незамкнених дверей, проникли в житловий будинок та здійснили напад на ОСОБА_19 та його дружину ОСОБА_20 . Під час нападу, погрожуючи ножем, застосувавши аерозоль зі сльозогінною речовиною, нанесли близько чотирьох ударів руками в ділянку обличчя та голови, одного удару дерев`яною битою в ділянку лівої руки та два удари по лівій нозі ОСОБА_19 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді різаних ран 4-го, 5-го пальців лівої кисті, які у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 431 від 04 листопада 2019 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та саден верхньої та нижньої губи справа, підшкірного крововиливу лівого коліна, які у відповідності до того ж висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи стійкої втрати працездатності.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_25 зв`язали скотчем руки та ноги господаря будинку ОСОБА_19 , використовуючи ніж, застосували до ОСОБА_19 та ОСОБА_20 погрози фізичною розправою, тобто застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, які потерпілі, враховуючи ситуацію, що виникла, сприйняли як реальні погрози, небезпечні для життя та здоров`я, після чого відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 19600 Доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти становить 485 384,59 грн, та мобільним телефоном марки «HUAWEI Р smart», моделі «FIG - LX 1», вартість якого у відповідності до висновку судово - товарознавчої експертизи № 849 від 29.10.2019, станом на 18 вересня 2019 року, становила 2936,25 грн.

У подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_25 вийшли з будинку, сіли в автомобіль під керуванням ОСОБА_6 та поїхали до м. Чернігів.

Таким чином, протиправними діями ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_21 потерпілим ОСОБА_26 та ОСОБА_20 спричинено майнової шкоди на загальну суму 488 320,84 грн., що є великим розміром.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 подала апеляційну скаргу в якій просила вирок суду змінити та пом`якшити її підзахисному покарання з застосуванням ст. 69 КК України, призначивши йому 6 років позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_27 не визнано пом`якшуючу обставину як щире каяття, проте в судовому засіданні визнав вину та щиро розкаявся перед потерпілими та попросив у них вибачення.

Також, судом першої інстанції при визначенні міри покарання не в повній мірі враховано, що ОСОБА_25 раніше кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одружений, що свідчить про позитивну характеристику з місця проживання, також ОСОБА_25 знаходиться в скрутному матеріальному становищі, відшкодував матеріальні збитки в розмірі 5000 доларів США, які були вилучені після його затримання та повернуті потерпілим. Зазначає, що її підзахисний має слабкий стан здоров`я та постійно звертався до лікаря, перебуваючи в слідчому ізоляторі.

Обвинувачений ОСОБА_24 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким пом`якшити призначене йому покарання. Вважає, вирок суду незаконним та таким, що не відповідає принципам справедливості та доступу до правосуддя. Крім того, судом допущено неповне з`ясування обставин, які мають значення по справі, що не відповідає принципам презумпції невинуватості. Вказує, що суд не звернув на суперечності та неузгодження у показах обвинувачених та доказах, наданих судом. Зазначає, що місцевий суд нехтував показаннями свідків захисту та не повно дослідив обставини справи, не вживши усіх заходів для справедливого вирішення справи.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_25 та ОСОБА_7 у своїх показаннях вказували, що ОСОБА_28 ( ОСОБА_29 ) не приймав участь у вчиненні злочину, лише чекав у машині. Крім того, у своїх показаннях потерпілі ОСОБА_20 та ОСОБА_19 зазначили, що злочин вчиняли ОСОБА_25 та ОСОБА_7 , а ОСОБА_30 серед них не було. Також потерпілі відмовилися від позовних вимог до ОСОБА_30 , оскільки ним було відшкодовано під час судового розгляду моральну та матеріальну шкоду і претензій до нього не мають.

Захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погоджуючись з вироком суду подав апеляційну скаргу в якій просив змінити вирок суду та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Вважає, що суд першої інстанції при постановленні вироку неправомірно не врахував при призначенні покарання ОСОБА_7 об`єктивну наявність всіх пом`якшуючих обставин, таких як, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, так як наслідок не застосував ст. 69 КК України. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 , як на стадії досудового розслідування так і на стадії судового розгляду тримався обраної позиції та її не змінював, не намагався уникнути покарання надаючи неправдиві покази, не оспорював жодний доказ у справі, не перешкоджав розгляду справи, а навпаки сприяв якнайшвидшому об`єктивному розгляду справи по суті.

Під час апеляційного розглядуобвинувачувані ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , а також захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 підтримали подані апеляційні скарги.

Прокурор та представник потерпілого, заперечили проти задоволенння поданих апеляційних скарг.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін кримінального провадженння, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винність обвинувачуваних у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується сукупністю доказів, які досліджені судом першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_24 свою вину не визнав, заперечував свою причетність до вчинення розбійного нападу на потерпілих та дав показання про те, що ОСОБА_31 приїхав до м. Чернігова з метою купити картоплю. Про його приїзд вони з ОСОБА_32 домовилися по телефону. Він зустрівся з ОСОБА_31 та ОСОБА_33 біля Центрального ринку. За картоплею вони вирішили поїхати у с. Чапаєвка, але там ОСОБА_32 картопля не сподобалася і вони поїхали в сторону с. Черниш через с. Волосківці. Проїжджаючи через с. Волосківці Теяр сказав, що побачив оголошення «куплю-продам картоплю» та попросив зупинити автомобіль, що він і зробив. Теяр пішов до господарства, а йому та ОСОБА_33 сказав чекати. Потім ОСОБА_31 покликав ОСОБА_33 і сказав йти з ним. Він залишився біля машини. Про що ОСОБА_31 та ОСОБА_33 розмовляли він не чув, і куди вони заходили не бачив. Було темно. Через 5 хв. ОСОБА_31 та ОСОБА_33 повернулися, в руках у них нічого не було. І вони поїхали до м. Чернігова. Теяр сказав, що їм потрібно їхати до м. Києва. Біля МакДональдс він посадив ОСОБА_32 та ОСОБА_33 в таксі і ті поїхали. Теяр дав йому 6500 доларів США та попросив купити картоплю. Потерпілих знає з 2014-2015 року, з ними раніше торгував, останній раз їх бачив у 2015 році, в гостях у них не був і де вони живуть не знає. Про те, що вони продали машину йому також не було відомо. З ОСОБА_32 познайомився у 2018 році, коли той приїжджав до м. Чернігова за товаром. Баба раніше не знав. У нього в машині в багажнику знаходилося два кухонні ножа, але він їх не давав ні ОСОБА_32 , ні ОСОБА_33 .

Колегія суддів зазначає, що не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_23 є його правом та способом захисту, при цьому апеляційний суд критично оцінює покази останнього та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі покази обвинуваченого, виходячи з наступного.

Як вважає апеляційний суд, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених у суді першої інстанції.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_25 вину визнав частково, заперечував застосування насильства та погрози застосування насильства до потерпілих та показав, що до затримання, він проживав у м. Одеса. Йому зателефонував обвинувачений ОСОБА_28 та сказав, що є робота. До цього з ОСОБА_34 вони зустрічалися два рази, коли він приїздив до м. Чернігова. Після розмови з ОСОБА_34 , за 15 днів до вчинення злочину, він познайомився у м. Одеса з обвинуваченим ОСОБА_33 , якому запропонував роботу, пов`язану із закупкою овочів, на що ОСОБА_33 погодився. У Чернігів вони з ОСОБА_33 приїхали о 08-30 годині. Їх зустрів ОСОБА_28 , який на своєму автомобілі повіз їх по селам, щоб купити картоплю. У с. Волосківці Акіф зупинив автомобіль біля господарства потерпілих, оскільки там було оголошення про продаж картоплі. З метою купити картоплю він вирішив зайти до господарства потерпілих, яких раніше не знав. Баба та ОСОБА_28 залишилися біля автомобіля. До господарства потерпілих заходив через неогороджену частину території. Заглянувши у вікно, він побачив потерпілих, які сварилися та складували гроші у банку, яку, як він зрозумів, хотіли закопати біля дерева. Побачивши через вікно у потерпілих гроші, він вирішив ними заволодіти. Допомогти йому в цьому він попросив ОСОБА_33 . Зайшовши разом з ОСОБА_33 до будинку, він сказав потерпілим віддати гроші. Чоловіку зв`язав скотчем руки, оскільки боявся, що той може скористатися рушницею, яку він помітив під подушкою потерпілого. Потім жінка показала, де знаходилася банка з грошима. Він розбив банку, забрав гроші та мобільний телефон для того щоб потерпілі не змогли зателефонувати до поліції. Після цього вони з ОСОБА_33 вийшли з будинку, сіли до машини ОСОБА_34 , який їх чекав, та поїхали до Чернігова. Частину грошей, які вони забрали у потерпілих, він в машині віддав ОСОБА_30 , а частину - ОСОБА_33 . Стверджує, що жодних тілесних ушкоджень потерпілим ні він, ні ОСОБА_33 не завдавали, ножем не погрожували, аерозоль зі сльозоточивою речовиною на потерпілих не застосовували, ноги скотчем потерпілому ОСОБА_35 не зв`язували. При цьому зазначив, що балончик зі сльозоточивою речовиною був у ОСОБА_33 лише для того, щоб захищатися від собаки. Не заперечує, що заволоділи грошима потерпілих в сумі 19600 доларів США.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав частково, заперечував застосування насильства та погрози застосування насильства до потерпілих та показав, що він з обвинуваченим ОСОБА_32 познайомився за 15 днів до їх приїзду у м. Чернігів, а з Акіфом його познайомив ОСОБА_31 у м. Чернігові. Приїхати до м. Чернігова запропонував йому ОСОБА_31 , сказавши, що є робота. У м. Чернігові їх зустрів ОСОБА_28 , з яким вони разом пообідали, а потім у трьох поїхали у с. Волосківці. За кермом автомобіля знаходився Акіф. Автомобіль був марки «Лада», дев`ята модель. Акіф розмовляв лише з ОСОБА_32 . Про що вони розмовляли він не знає, бо вони говорили періодично на російській мові, яку він не розуміє. Акіф їх привіз до незнайомого йому господарства, як потім він дізнався, то було господарство потерпілих. Коли виходили з машини, йому хтось з обвинувачених дав балончик. Що потрібно було робити він дізнався від ОСОБА_32 лише тоді, коли приїхали до господарства потерпілих. До того часу, ні ОСОБА_28 , ні ОСОБА_31 , йому нічого не пояснювали. Перед тим як зайти в будинок потерпілих, ОСОБА_31 йому повідомив, що у потерпілих є гроші, які необхідно забрати. У будинок до потерпілих перший зайшов ОСОБА_31 , а він за ним. Акіф залишився їх чекати в машині. Коли вони зайшли до будинку, потерпілі знаходилися у кімнаті. Розмовляв з потерпілими ОСОБА_31 на російській мові, а тому, про що вони говорили, він не знає. Лише почувши слово «деньги», він зрозумів, що мова йшла про гроші. Що відбувалося в будинку він погано бачив, бо перед тим як зайти до будинку, випадково собі пирснув балончиком в обличчя. Після того, як він почув глухий звук, схожий на розбиту банку, вони з ОСОБА_32 вийшли з будинку. Коли сіли до автомобіля, він побачив у ОСОБА_32 гроші. Частину цих грошей ОСОБА_31 дав ОСОБА_34 , а частину - йому. Скільки грошей йому дав ОСОБА_31 , він не знає, оскільки не перераховував. Ці гроші були у нього вилученні працівниками поліції при його затриманні. Було трохи більше п`яти тисяч доларів США. Працівники поліції затримали його та ОСОБА_32 коли вони їхали машиною таксі до м. Києва приблизно через дві години після нападу на потерпілих. З приводу таксі домовлялися ОСОБА_31 з ОСОБА_34 . Що забрали мобільний телефон потерпілого він дізнався коли їх затримали.

Обвинуваченні ОСОБА_25 та ОСОБА_7 не заперечували факту незаконного проникнення до будинку потерпілих та заволодіння грошовими коштами в сумі, зазначеній в обвинуваченні - 19600 доларів США. Обвинуваченими також не заперечувалося, що під час перебування ОСОБА_14 та ОСОБА_7 у будинку потерпілих, обвинувачений ОСОБА_30 чекав їх біля господарства потерпілих у машині як водій.

Отже, грошові кошти в доларовому еквіваленті, вилучені у ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_6 під час обшуку в ході їх затримання належать потерпілим ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , які після вчинення розбійного нападу вже були розподілені між обвинуваченими.

Також, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_25 не заперечували, що вилученні у них при затриманні долари належать потерпілим, також в судовому засіданні ОСОБА_25 зазначив, що частину відібраних у потерпілих грошей він дав обвинуваченому ОСОБА_30 , який в суді підтвердив факт отримання від ОСОБА_36 6500 доларів США.

Потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у судовому засіданні суду першої інстанції надали послідовні показання щодо обставин розбійного нападу, повідомивши про застосування обвинуваченими ОСОБА_22 та ОСОБА_7 фізичного насильства, погроз вчинити розправу, при цьому демонструючи ніж, застосування сльозогінної речовини, обмеження в русі, зв`язування ирук та ніг потерпілого ОСОБА_19 та вимагання грошових коштів з послідуючим заволодінням. Крім того зазначили, що до нападу вони були знайомі лише з ОСОБА_23 інших обвинувачених не знали. Вважали, що обвинувачений ОСОБА_28 від свого родича ОСОБА_37 , з яким раніше вони дружили, міг знати, що вони продали машину і мають гроші. Після цього випадку, з ними одразу зв`язалися родичі ОСОБА_33 та відшкодували завдану шкоду. Від позовних вимог до ОСОБА_6 відмовилися в зв`язку з відшкодуванням під час судового розгляду матеріальної та моральної шкоди.

З приводу показань обвинувачених про те, що вони зупинилися оскільки побачили біля його господарства оголошення про картоплю, потерпілий ОСОБА_19 пояснив, що дійсно у нього є табличка з написом "куплю картоплю", яку він ставить на вулиці вранці та забирає ввечері близько 17.00 год. Тому на момент вчинення обвинуваченими розбійного нападу, дана табличка була відсутня біля його господарства і вони не могли її бачити безпосередньо перед вчиненням злочину.

Показання потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_19 повністю узгоджуються з рапортом старшого інспектора чергового Менського ВП ГУНП в Чернігівській області від 18.09.2019, згідно якого о 20.28 год. на службу 102 звернулися потерпілі ОСОБА_20 та ОСОБА_19 та повідомили про незаконне проникнення до їх помешкання за адресою: АДРЕСА_4 , двох невідомих чоловіків невеликого зросту, кавказької національності, з бородою, які відкрито заволоділи їх грошовими коштами в сумі 20 000 доларів США, зв`язували скотчем руки та ноги чоловіка, били, в руках були ножі та газові балончики. Зазначили, що даних чоловіків на пустирі чекав автомобіль, на якому вони поїхали в сторону Чернігова. Та повідомили, що невідомі чоловіки вимагали гроші так як знали, що потерпілий продав напередодні автомобіль (т.1 а.п.231).

Свідок ОСОБА_38 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що займається перевозкою пасажирів таксі. На початку 22.00 години, якого числа та місяця вже не пам`ятає, він привіз пасажирів до нічного клубу «Даймонд», де і стояв, коли до нього підійшов чоловік, який з ним домовився відвезти за 1000 грн до м. Києва двох пасажирів кавказької національності. Після того як домовились, двоє чоловіків кавказької національності сіли до салону його автомобіля, один - на переднє пасажирське сидіння, інший - на заднє, а той хто з ним домовлявся залишився. Спочатку вони заїхали на Центральний ринок, де пасажири поміняли валюту і поїхали до м. Києва. У Кіптях їх зупинила поліція і двох пасажирів було затримано. Під час проведення з ним впізнання він впізнав лише двох осіб того, хто домовлявся і того, хто сидів на пасажирському сидінні поряд з ним. Чоловіка, який сидів позаду не впізнав, бо погано його роздивився.

Будь-яких підстав вважати, що свідчення потерпілих є недостовірними, на думку суду апеляційної інстанції, немає, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються іншими наявними в провадженні доказами, які були досліджені в суді першої інстанції.

Окрім показань обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , потерпілих та свідка , вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами:

Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.09.2019 ( т. 1 а.п. 233-234)

Даними протоколу огляду місці події від 18.09.2019 з ілюстративною таблицею до нього ( т. 1 а.с. 235а-243)

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 28.10.2019 про впізнання свідком ОСОБА_38 згідно якого свідкові ОСОБА_38 були пред`явлені для впізнання фотознімки, на яких він впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 18.09.2019 у вечірній час з ним домовлялася за двох своїх знайомих про поїздку з м. Чернігів до м. Київ та впізнав ОСОБА_17 як особу, якого він віз з м. Чернігова до м. Києва, який сидів на передньому пасажирському сидінні, з яким він спілкувався, та якого було затримано в с. Кіпті (т.2 а.п.37-39).

Даними протоколу обшуку від 19.09.2019 року з якого вбачається, що під час проведення обшуку в автомобілі «ВАЗ-2109» д.н.з. НОМЕР_2 по проспекту Миру,32 в м. Чернігові, яким користувався 18.09.2019 обвинувачений ОСОБА_24 , згідно якого виявлені та вилучені: посвідчення водія серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_19 , талон до даного посвідчення водія, серії НОМЕР_4 , чохол з-під телефону, в якому знаходилися посвідчення водія та талон, два ножі, що зафіксовано протоколом обшуку від 19.09.2019 та відеозаписом до нього. Згідно відеозапису даної слідчої дії, ОСОБА_24 пояснив, що виявлені посвідчення водія та талон можливо залишили двоє чоловіків, яких він возив з ОСОБА_39 до ОСОБА_40 , одного з яких зовуть ОСОБА_31 , ім`я іншого не знає, а виявлені два ножа належать йому (т.3 а.п.59-60а).

Даними висновку експерта № 1305 від 13.01.2020 на поверхні складаного ножа з коричневим руків`ям, який вилучений 19.09.2019 під час огляду території поряд з СП «Кіпті» на 96 км автодороги Київ - Нові Яриловичі в салоні автомобіля марки «Volkswagen» д.р.н. НОМЕР_5 , виявлено слід пальця руки розмірами 13x9 мм, залишений вказівним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . (т.3 а.п. 68-80).

Даними протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 22.01.2020, ОСОБА_7 у присутності захисника, перекладача та двох понятих, серед пред`явлених фотознімків упізнав ОСОБА_6 як особу, яка 18.09.2019 відвезла їх на місце вчинення розбійного нападу ( т.3 а.п.85-86).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22.01.2020 та відеозапису до нього (т.3 а.п.88-89) згідно якого обвинувачений ОСОБА_7 , за добровільної згоди, на місці показав де знаходилася машина на якій вони приїхали та в якій залишився ОСОБА_24 , як ОСОБА_24 вказав йому та ОСОБА_16 на будинок потерпілих, як він та ОСОБА_25 заходили до будинку потерпілих, показав де знаходилися потерпілі коли вони зайшли в будинок, та як виходили з будинку. З даної слідчої дії вбачається, що ОСОБА_7 добре орієнтується на місці злочину.

Даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.09.2019, слідчим в порядку ст. 208 КПК України був затриманий ОСОБА_24 ( т.3 а.п.13-19). Згідно протоколу огляду від 11.12.2019, слідчим було проведено огляд мобільних телефонів, вилучених під час затримання обвинувачених (т.2 а.п.74) з аналізу довідок телефоних розмов слідує, що обвинуваченні ОСОБА_25 , ОСОБА_24 та ОСОБА_7 підтримували зв`язок між собою до вчинення злочину і перебували разом в день вчинення злочину.

З інформації, наданої із системи ІП «Гарпун» щодо фактів проходження через засоби відеоспостереження на стаціонарних постах транспортного засобу з д.н.з. НОМЕР_2 в період з 18.09.2019 по 19.09.2019 та інформації, наданої із системи відеоспостереження «Мережа безпеки» на території Чернігівської області за цей же період ( т.2 а.п.164-170), встановлено, що автомобіль з д.н.з. НОМЕР_2 , яким користувалися обвинувачені, 18.09.2019 о 16:22:26 год. рухався в районі Червоного моста, Чернігів; о 16:27:58 год. на перехресті Шевченка Малиновського ( в бік с. Новоселівки), Чернігів, після цього, о 21:07:33 год. в районі Червоного моста, Чернігів; о 21:39:49 год. Чернігів, Мегацентр (маг.Космо) в бік гот. Градецького, що свідчить про можливий час виїзду обвинувачених з м. Чернігова в сторону Менського району приблизно о 16:27 год. та їх повернення у м. Чернігів приблизно о 21:07 год.

Крім цього системою відеоспостереження «Мережа безпеки» на території Чернігівської області (т.2 а.п.169-170) зафіксовано 18.09.2019 о 21:43:28 рух автомобіля з д.н.з. НОМЕР_5 - Чернігів (Катерининська церква) виїзд з міста, та о 21:45:41 міст, виїзд на м. Київ. Даний номерний знак належить автомобілю «Volkswagen», яким керував свідок ОСОБА_38 .

Згідно даних протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтролю за особою від 22.11.2019, оптичного носія DVD-R № 116т, карти пам`яті microSD №124т, №125т, складених на підставі ухвали слідчого судді Чернігівського апеляційного суду № 3317т від 19.09.2019, доручення слідчого від 19.09.2019, вбачається, що 19.09.2019 у приміщенні Менського ВП ГУНП в Чернігівській області під час спілкування ОСОБА_6 зі співрозмовником, обвинувачений пояснює, що він привіз до будинку двох людей на пограбування, за що йому заплатили 6500 доларів США, куди саме було потрібно їхати для пограбування він знав заздалегідь, їхали не випадково, а по наводці ( т.2 а.с.140-146).

Крім того, в ході особистого обшуку в ОСОБА_6 було виявлено та вилучено:

-шістдесят п`ять банкнот номіналом по сто доларів США кожна, тобто 6 500 доларів: номіналом 100 доларів нового зразка 33 шт., 100 доларів старого зразка 32 шт., серію та номер яких зафіксовано в протоколі, що запаковані та поміщенні до спеціального пакету № 2697930.

-мобільний телефон марки «SAMSUNG», моделі G 4, золотистого кольору, з пошкодженим дисплеєм, ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , серійний номер: НОМЕР_8 . В мобільному телефоні встановлено дві сім картки мобільного зв`язку «ВФ України» з номером НОМЕР_9 , та картка мобільного зв`язку «лайфселл» з номером НОМЕР_10 ;

-грошові кошти в сумі 1935 грн, серію та номер яких зафіксовано в протоколі, що запаковані та поміщенні до спеціального пакету № 2697929;

-посвідка на постійне проживання громадянина ОСОБА_41 серії НОМЕР_1 ; паспорт громадянина Грузії ОСОБА_41 , номер 13IL80700; посвідчення водія GEORGIA, серія НОМЕР_11 ;

-ключі металеві сріблястого кольору в кількості 4 шт.; паперові візитні картки в кількості 3 шт., дисконтна «Топливная карта»; пластикова картка «Plus market», пластикова карта «Подяка щодня» та пластикова картка «Fishka» № НОМЕР_12 .

Отже, суд першої інстанції, дослідивши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном у великих розмірах, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства ( розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо не вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, є необґрунтованими.

Співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, залякування, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном, спостерігання за місцем вчинення злочину), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Так, до даної події потерпілі не були знайомі із обвинуваченими ОСОБА_22 та ОСОБА_7 , що фактично виключає можливість неприязних відносин між ними, а отже і мотив оговорити останніх. Також не встановлено підстав для оговорення потерпілими обвинуваченого ОСОБА_21 , з яким вони раніше і були знайомі, але неприязних відносин між ними не було.

Отже, саме ці обставини в сукупності дають підстави вважати, що умисел на розбійний напад в обвинувачених виник до початку вчинення ними кримінального правопорушення, оскільки в даному випадку мало місце готування до злочину.

Про це свідчить спосіб посягання на майно, зокрема наявності в обвинуваченого ОСОБА_7 маски на обличчі під час нападу, заздалегідь заготовленого скотчу для зв`язування, сльозогіної речовини, яка була використана одразу як тільки обвинувачені зайшли до будинку потерпілих.

Той факт, що ОСОБА_24 , який був знайомий з потерпілими, не заходив до будинку потерпілих, а чекав обвинувачених ОСОБА_36 та ОСОБА_42 на вулиці, вказує на те, що йому було відомо на кого здійснювався напад.

Отже, спільними, узгодженими діями обвинувачених була пригнічена воля потерпілих до опору, що дозволило ОСОБА_27 та ОСОБА_7 заволодіти грошима та мобільним телефоном потерпілих.

Правильними вважає апеляційний суд також і висновки місцевого суду про наявність попередньої змови на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, так як у вчиненні розбійного нападу, як співвиконавці брали участь ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_7 , останнім двом не була відома адреса потерпілих і з потерпілими вони знайомі не були, а тому домовленість виникла до початку вчинення злочину, про що свідчить узгодженість поведінки та дій всіх трьох обвинувачених до, під час та після вчинення розбою.

Так, на запрошення ОСОБА_6 до м. Чернігова приїхали ОСОБА_43 та ОСОБА_7 , яких він на автомобілі останніх і привіз до будинку потерпілих. До будинку потерпілих зайшли ОСОБА_36 та ОСОБА_42 , а ОСОБА_30 залишився чекати їх біля машини. Як повідомив ОСОБА_33 , перед тим як зайти до будинку потерпілих йому дав балончик зі сльозогінною речовиною хтось із обвинувачених. На ножі, який був вилучений з рюкзака ОСОБА_33 були виявлені відбитки пальців рук ОСОБА_6 . Після вчинення розбійного нападу усі втрьох поїхали до м. Чернігова. Грошові кошти потерпілих, якими заволоділи, були поділені на трьох. Після нападу на потерпілих ОСОБА_25 та ОСОБА_7 відразу виїхали з Чернігова на таксі, на яке їх посадив ОСОБА_24 .

Отже, версія про те, що обвинувачені їздили купувати картоплю є непереконливою та нелогічною. При цьому слід зазначити, що з потерпілими був знайомий лише обвинувачений ОСОБА_30 , який міг знати про продаж потерпілими автомобіля та про наявність великої кількості у них грошових коштів. В той час, як ОСОБА_36 та ОСОБА_42 , потерпілих до нападу не знали, проживали на території Одеської області, жодного разу на території Менського району не були. Отже, не викликає розумного сумніву той факт, що ОСОБА_25 та ОСОБА_7 , без активної допомоги ОСОБА_21 , не могли організувати та вчинити розбійний напад на сім`ю ОСОБА_44 .

Крім того, під час проведення негласних слідчих (розшукової) дій було зафіксовано як ОСОБА_24 розповідав співрозмовнику, що привіз до будинку двох людей на пограбування, за що йому заплатили 6500 доларів США, куди саме було потрібно їхати для пограбування він знав заздалегідь, їхали не випадково, а по наводці.

Вищевикладене свідчать про те, що попередньо у ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 був умисел саме на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном потерпілих.

Той факт, що ОСОБА_24 під час розбійного нападу не перебував у будинку потерпілих, не виключає його участі в розбійному нападі, оскільки він та ОСОБА_25 , ОСОБА_7 вчиняли узгоджені спільні дії, а потім спільно розпорядилися грошовими коштами потерпілих.

Отже, враховуючи зазначені обставини, які передували вчиненню кримінального правопорушення, дії обвинувачених під час вчинення кримінального правопорушення, а також їх поведінку після вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про вчинення обвинуваченими розбою за попередньою змовою групою осіб.

Тому, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що наведена сукупність обставин, підтверджених доказами, не викликає сумніву в тому, що обвинувачені діяли з єдиним умислом на розбій. Єдина для спільників мета та узгодженість їхніх дій при вчиненні цих злочинів поза розумним сумнівом свідчать про попередню домовленість співучасників.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до злочину суд вірно критично оцінив та розцінив їх, як спосіб захисту, обраний ним з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність винності у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі докази кримінального провадження в їх сукупності, визнав їх належними та допустимими, перевірив надані органом досудового розслідування докази та дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та встановлених судом обставин.

Стосовно доводів апеляційних скарг щодо призначеного покарання обвинуваченим колегія суддів виходить з положень ст., ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Призначаючи покарання, суд має враховувати, що відповідно до правових позицій, викладених у ст., ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

У будь-якому разі призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного й відображають його посткримінальну поведінку як прояв ставлення до скоєного. Адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Призначення покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 187 КК України, на підставі ст. 69 КК України, можливе лише за умови наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, при наявності позитивних даних про особу обвинуваченого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_45 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, його сімейний стан: перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні двох малолітніх дітей, обставину, що пом`якшує покарання- добровільне відшкодування завданого збитку, за відсутності обставин, що обтяжують його покарання, думку потерпілих, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінуємої йому статті з конфіскацією всього майна, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання неможливо без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_16 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, його сімейний стан: одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, думку потерпілих, та прийшов до вірного висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінуємої йому статті з конфіскацією всього майна, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, , позитивну характеристику за місцем проживання у Грузії, обставину, що пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданого збитку, за відсутності обставин, що обтяжують його покарання, думку потерпілих, суд прийшов до вірного висновку про призначенні покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією інкримінуємої йому статті з конфіскацією всього майна, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_15 про щире каяття, виправлення та запевнення в законослухняній поведінці їх підзахисних, не заслуговують на довіру.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_25 та ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочину визнали частково, заперечували застосування насильства та погрози застосування насильства до потерпілих. Отже, часткове визнання вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не може бути розцінене як щире каяття та обставина, що пом`якшує покарання за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що намагання сторони захисту переконати суд у щирості каяття носить суто формальний характер для уникнення суворості кримінального покарання за скоєний злочин.

Твердження захисника ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_25 знаходиться в скрутному матеріальному становищі, колегія суддів оцінює критично, оскільки дана обставина жодним чином не зменшує ступінь вини обвинуваченого. Перебуваючи у скрутному матеріальному становищі, ОСОБА_25 мав вирішити питання щодо свого працевлаштування, стати на шлях виправлення, а не вчиняти злочин, тим самим покращуючи своє матеріальне становище за рахунок інших осіб.

Також, є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_15 про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 активного сприяння розкриттю злочину.

Так, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, у проведенні швидкого, повного і неупередженого розслідування вчиненого злочину і судового розгляду.

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті злочину, у встановленні невідомих їм обставин провадження. При цьому сприяння у розкритті злочину враховується як обставина, яка пом`якшує покарання, тільки у тому випадку, коли надана винною особою інформація та інші докази мали значення для встановлення істини у справі.

Як видно з обвинувального акта, така обставина не встановлювалася органом досудового розслідування, не було встановлено активного сприяння обвинуваченого розкриттю злочину і судом.Участь ОСОБА_7 під час надання пояснень на стадії досудового розслідування слідчому та під час судового розгляду суду не доводить його активного сприяння розкриттю злочину.

Відсутність негативних характеристик, як на цьому наполягає сторона захисту, не може бути розцінена судом, як обставина, що зменшує ступінь суспільної небезпеки вчинених обвинуваченими злочину. Являючись особами працездатного віку, обвинувачені не працюють, не зайняті іншою суспільно-корисною працею, не мають стабільного джерела доходу, отже, як особистості становлять підвищену небезпеку для суспільства через те, що за відсутності офіційних та законних джерел доходу мають якимось чином забезпечувати свої потреби.

Відтак, усі обставини, на які посилаються апелянти в своїх апеляційних скаргах, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_16 , ОСОБА_7 та ОСОБА_18 враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законів, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст., ст. 404-405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2021 року щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_46 ОСОБА_4