Справа № 204/1810/22
Провадження № 1-кс/204/425/22
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне, Кобеляцького району Полтавської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє:

- 13.07.2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 15 ч. 2, 121 ч. 1 КК України до 6 років позбавлення волі. Відповідно до Ухвали Дніпровського апеляційного суду від 21.01.2019 року, вирок в частині зарахування строку покарання змінено до відбуття покарання за ст. 72 ч. 5 КК України з 21.06.2017 року до 21.01.2019 року, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2022 року слідчий СВ Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим, останній раз 13.07.2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 1 КК України до 6 років позбавлення волі. Відповідно до Ухвали Дніпровського апеляційного суду від 21.01.2019 року, вирок в частині зарахування строку покарання змінено до відбуття покарання за ст. 72 ч. 5 КК України з 21.06.2017 року до 21.01.2019 року, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив умисний злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин. їх аналогів або прекурсорів. Tак, ОСОБА_5 . керуючись злочинним умислом, спрямований на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, обіг яких обмежено, відповідно до вимог ст.ст. 7, 27 ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року (із змінами і доповненнями від 08.07.1999 року, 05.04.2001 року, 03.04.2003 року, 22.12.2006 року, 22.03.2012 року, 16.10.2012 року), згідно з якими оборот аналогів наркотичних засобів і психотропних речовин на території України забороняється, а також згідно якого громадяни мають право придбати наркотичні засоби та психотропні речовини тільки за рецептом лікаря, ст. 4 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» від 08.07.1999 року № 863 (із змінами), а також ст. 2 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995 року. № 62/95 ВР (із змінами), Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів і психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», Постанови Кабінету Міністрів від 06.05.2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсоpів», Постанови Кабінету Міністрів від 27.07.2011 року № 796 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року, № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», Наказу № 7 від 23.03.1998 року, «Про Затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю відповідно до законодавства України», Наказу Mіністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року, «Про затвердження таблиць невеликих, великих і особливо великих розмірах наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які перебувають у незаконному обороті», із змінами і доповненнями, внесеними Наказом МОЗ України від 20.08.2008 року № 481 i від 29.07.2010 року № 634, придбав у невстановлений органом досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, не встановлену кількість, але не менше 0,3115г., психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетамін, у розфасованому вигляді, у 3 поліетиленових згортках, наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), не встановлену кількість, але не менше 0,5278г. у розфасованому вигляді у двох поліетиленових згортках, наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон), не встановлену кількість, але не менше 1,4628г у розфасованому вигляді у шести пакетах з полімерного матеріалу з «фіксаторами», наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, не встановлену кількість, але не менше 163,271г. у розфасованому вигляді у десяти згортках, які залишив зберігати при собі з метою подальшого незаконного збуту. Після чого, 10.10.2020 року співробітниками УПП в Дніпропетровській області, за адресою: м. Дніпро, вул. Робоча, напроти будинку № 72, за порушення Правил дорожнього руху, було зупинено автомобіль марки ВYD д.н.з. НОМЕР_1 , де на пасажирському сидінні поряд із водієм знаходився ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого знаходився поліетиленовий пакет. По приїзду СОГ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, під час огляду місця події, за адресою: м. Дніпро, по вулиці Робоча, поблизу будівлі № 72, у ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено заборонені предмети та речовини, а саме: три поліетиленові згортки, в яких, відповідно до висновку експерта №19/104-8/5063 від 04.11.2020 року, містяться речовини масами 0,1606 г, 0,1659 г, 0,2886 г, та містять у своєму складі метамфетамін психотропну речовину, обіг якої обмежено. Маса метамфетаміну складає 0,0627 г, 0,0831 г, 0,1657 г відповідно та два поліетиленових згортки, в яких містяться речовини масами 0,2774 г. 0,2793 г. які у своєму складі містять метадон (фенадон)- наркотичний засіб, обіг якого обмежено. Маса метадону (фенадону) складає 0,2638 г, 0,2640 г відповідно; десять розфасованих згортків у яких, відповідно до висновку експерта № 19/104-8/5065 від 07.12.2020 року, фрагменти верхівкових частин рослини зеленого кольору масами 1,194 г, 1,246 г, 3,266 г, 4,740 г, 9,124 г та подрібнені речовини рослинного походження зеленого кольору масами 38,002 г, 2,452 г, 2,388г, 91,996 г, 27,826 г відносяться до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Фрагменти верхівкових частин рослини зеленого кольору масами, 1,194 г, 1,246 г, 3,266 г, 4,740 г, 9,124 та подрібнені речовини рослинного походження зеленого кольору масами 38,002 г, 2,452 г, 2,388 г, 91,996 г, 27,826 г відносяться до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Фрагменти верхівок частин рослин зеленого кольору масами 1,194 г, 1,246 г, 3,266 г, 4,740 г, 9,124 г та подріблені речовини рослинного походження зеленого кольору масами 38,002 г, 2,452 г, 2,388 г, 91,996 г, 27,826 г є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу ( в перерахунку на висушену речовину) становить відповідно 1,070 г, 1,120 г. 2,910 г, 4219 г, 8,175 г. 34,354 г, 2,209 г. 2.147 г, 81,968 г. 25,099 г.; шість полімерних згортків, які відповідно до висновку експерта № 19/104-8/5064 від 14.12.2020 року, кристалічні речовини білого кольору, масами 0,1576 г, 0,2905 г, 0,2873 г, 0,2673г, 0,2675 г. 0,2491 г, 0,2709 г, містять наркотичний засіб, обir якого обмежено - метадон (фенадон). Маса метадону (фенадону) становить 0, 1323 г, 0,2422г, 0,2610 г, 0,2376 г, 0,2143 г, 0,2370 г, які ОСОБА_5 раніше незаконно придбав та зберігав з метою збуту. Відповідно до абзацу 2 п. 4 Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 26.04.2002 року про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо. Умисні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразилися у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, вчиненому повторно, кваліфікуються за ч. 2 ст. 307 КК України. За вказаним фактом 11.10.2020 року відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001372, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Причетність ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 10.10.2020 року; рапортом УПШ від 10.10.2020 року; висновком експерта № 19/104-8/5063 від 04.11.2020 року; висновком експерта №19/104-7/3/1530 від 16.10.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; висновком експерта №19/104-8/5064 від 14.12.2020 року; висновком експерта №19/104-8/5065 від 07.12.2020 року; іншими матерiалами кримінального провадження. В діях ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 307 КК України. Підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. 17.02.2021 року по вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст.ст. 276-278 КПК України, повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та відправлено рекомендованим листом із повідомленням. За останнім відомим місцем мешкання ОСОБА_5 встановлено, що останній за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає. Станом на 23.02.2021 рік, місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_12 не встановлено, тому відповідно до ст. 281 КПК України, підозрюваного ОСОБА_5 . oголошено в розшук. Так, 29.10.2021 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, слідчим СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було подане клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 01.11.2021 слідчим суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було винесено ухвалу про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 27.03.2022 підозрюваного ОСОБА_5 о 00:05 за адресою: АДРЕСА_2 , було затримано співробітниками поліції. Також, 27.03.2022 слідчим СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було винесено постанову про відновлення кримінального провадження у зв`язку з встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 . В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існує ризик вважати, що ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, офіційно не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого Кримінальним кодексом України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що дає підстави вважати, усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Крім того, відповідно до позиції ЄСПЛ, зокрема з пункту 36 Рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», Європейський Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, с належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання с суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Таким чином, під час досудового розслідування встановлені достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 с неодноразово судимий, тобто має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, правопорушення, тобто є особою, яка зневажливо ставиться до норм чинного законодавства України та схильний до вчинення злочинів, а тому існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України-можливість вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення. Тому, вважаю, що мета застосування запобіжних заходів у межах кримінального провадження може бути досягнута виключно у випадку застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, шо виключить можливість настання у кримінальному провадженні вищезазначених ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також запобігти спробам: Переховуватись від органів досудового розслідування; Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати будь-якій інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник підозрюваного заперечувала проти даного клопотання, просила не застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки підозра жодним чином не доведена, ризики не обґрунтовані, вилучені наркотичні засоби за протоколом огляду незаконно. Крім того, підозрюваний має намір брати участь у бойових діях з оборони територіальної цілісності України. А тому просила обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У судовому засідання прокурором було повністю обґрунтовано той факт, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

Що стосується посилань захисника підозрюваного на необґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, то варто зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи критерії обґрунтованості підозри викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Метою затримання є подальше розслідування кримінального провадження шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Виходячи з наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення названого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що на вказаному етапі досудового розслідування він не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Зважаючи на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зазначено термін «Обгрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпьелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A? N182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У зв`язку з викладеним, доводи захисника підозрюваного про необґрунтовану підозру є безпідставними.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця реєстрації, відсутність стійких соціальних зв`язків, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити нове кримінальне правопорушення, та враховуючи доведеність прокурором, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 .

Крім того, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що достатньою сумою застави необхідно визначити 198 480 гривень, що буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 25 травня 2022 року.
Визначити заставу у розмірі 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок з наступними реквізитами: отримувач ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 26239738, МФО 820172, р/р UA0017442 в ГУДКСУ у м. Київ.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвалу направити до Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області - для виконання.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1