Справа № 157/957/20 Провадження №11-кп/802/36/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Камінь-Кашинського районного суду Волинської області від 21 січня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Нові Червища Камінь-Каширського району Волинської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, непрацюючого, розлученого, на утримання якого перебуває четверо неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Так, ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що він 18 травня 2020 року біля 22 год., знаходячись у житловому будинку та на подвір`ї за місцем проживання по АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час побутового конфлікту та сварки, в присутності малолітньої дочки ОСОБА_9 , умисно кулаками рук завдав своїй дружині ОСОБА_10 не менше восьми ударів по обличчю та тілу, чим заподіяв потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись із таким вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, оскільки вважає його необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення. Вважає, що стороною обвинувачення винуватість ОСОБА_8 не була доведена поза розумним сумнівом, тому суд прийшов до помилкового висновку про його винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Посилання суду першої інстанції на показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які приїхали на виклик ОСОБА_10 , про те, що вони нібито підтверджують показання потерпілої до уваги судом не повинні братись, оскільки ці свідки, з їхніх слів, не бачили ні конфлікту, ані факту нанесення обвинуваченим будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій. Прокурором не були спростовані жодним чином показання обвинуваченого про те, що він будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій не наносив, а навпаки - є потерпілим від дій ОСОБА_10 . Висновок судово-медичного експерта №80 не встановлює категорично час отримання потерпілою тілесних ушкоджень саме при обставинах викладених в обвинувальному акті, так як у ньому зазначено лише те, що: "не виключається у час зазначений заявником". Крім того, обвинуваченому інкримінувалось, що він наніс потерпілій 8 ударів по різних частинах тіла, а експерт у висновку зазначає, що у ОСОБА_10 наявні сліди здавлення, а також, що тілесні ушкодження утворились внаслідок тертя. Вважає, що в даній справі наявні дві версії події, - одна про причетність, а інша про непричетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального проступку. Між тим обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Зазначає і про те, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки безпідставно не було задоволено клопотання сторони захисту про допит малолітньої ОСОБА_9 , яка була єдиним свідком конфлікту і могла б дати суду показання, на підставі яких можна встановити істину у справі. Посилаючись на вищенаведені обставини, просить оскаржуваний вирок скасувати та виправдати ОСОБА_8 .

Потерпіла ОСОБА_10 на вищевказану апеляційну скаргу подала письмові заперечення в яких зазначає, що скарга є необґрунтованою та містить неправдиві і перекручені доводи, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що оскаржуваний вирок є повністю обґрунтованим та законним. А тому, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок, - без змін.

Прокурор у письмових запереченнях вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає через її безпідставність. А тому, просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , - без змін, як такий, що є обґрунтованим і законним.

Обвинувачений та потерпіла до суду не з`явилися, хоча неодноразово в період з березня 2021 року по березень 2022 року належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду провадження. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних на те причин, до суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника обвинуваченого, який підтримав подану апеляцію в повному обсязі, прокурора, який вважав скаргу безпідставною та просив залишити без задоволення, а судове рішення, - без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального проступку за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та належним чином перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.125 КК України, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Обставини, встановлені у вироку ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.
Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину у вчиненні злочину не визнав. При цьому, суду надав показання про те, що 18 травня 2020 року біля 22 год. в житлового будинку за місцем проживання виникла сварка з потерпілою ОСОБА_10 , яку вона сама ж спровокувала. Потерпіла забороняла йому виїжджати на сезонні роботи до Республіки Польща до вирішення судової справи про розірвання шлюбу між ними. Під час сварки потерпіла вдарила його палицею по руці, а він у свою чергу вибив з її рук мобільний телефон, оскільки вона його знімала. Про те, що ОСОБА_10 на той час була вагітною, він здогадувався.

Ухвалюючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував своє судове рішення наступними доказами:
Показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні надала показання про те, що 18 травня 2020 року в житловому будинку за місцем проживання, її чоловік ОСОБА_8 під час чергової сварки кілька разів вдарив її в різні частини тіла. Вона вийшла на подвір`я та зателефонувала в поліцію. Тоді обвинувачений наздогнав її та знову ж наніс біля п`яти ударів по обличчю, верхніх кінцівках і тілу, повалив на землю та викручував руки, відібрав мобільний телефон та викинув у ставок. Все це відбувалося на очах у дочки Єлизавети, яка від побаченого почала плакала. На той час вона проживала з іншим чоловіком та перебувала на шостому місяці вагітності.

Поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які є працівника Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області і, які пояснили, що у травні 2020 року біля 22 год., перебуваючи на службі, вони отримали повідомлення від жительки с.Старі Червища Камінь-Каширського району ОСОБА_10 про те, що її чоловік ОСОБА_8 наніс їй тілесні ушкодження. Прибувши на місце, вони побачили потерпілу, яка плакала, мала почервоніння на обличчі, синці, скаржилася на біль у грудях, речі в будинку були порозкидані. ОСОБА_8 у будинку не було, потерпіла повідомила, що він утік до своїх батьків в с.Нові Червища. Для встановлення місця знаходження ОСОБА_8 та з`ясування обставин події вони вирушили в с.Нові Червища, однак по дорозі від ОСОБА_10 знову надійшов телефонний дзвінок, в якому вона повідомила, що чоловік вже повернувся додому та знову ж намагається її побити. Вдруге приїхавши до будинку потерпілої, вони зустріли обвинуваченого, який був агресивним та мав ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_10 відмовилася залишатися разом із дітьми в будинку, тому вони підвезли їх до будинку її сестри ОСОБА_13 , де потерпіла з дітьми залишилася ночувати. По дорозі до відділу поліції вони отримали повідомлення від чергового про те, що ОСОБА_8 зателефонував на лінію «102» та повідомив про викрадення дітей. Знаючи про всі обставини події, вони повернулися в с.Старі Червища, забрали ОСОБА_8 , направили на медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, склали щодо нього адміністративні матеріали та відпустили додому.

В основу вироку як на підставу винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно поклав і досліджені письмові докази, а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 19.05.2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 звернулась до правоохоронного органу - Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області із заявою про те, що 18.05.2020 року близько 22 год. ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних відносин наніс їй тілесні ушкодження;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.05.2020 року за участі потерпілої ОСОБА_10 в ході проведення якого зафіксовано механізм нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій, а саме: три удари кулаком правої руки в ліву сторону обличчя, численну кількість ударів кулаками рук по тулубу, верхніх кінцівках, голові, грудях, правою ногою декілька ударів в лівий бік. Потерпіла детально розповіла та показала як саме ОСОБА_8 завдавав їй тілесні ушкодження та в які частини тіла;

- висновок судово-медичної експертизи №80 від 20.05.2020 року з якого вбачається, що у потерпілої були виявлені тілесні ушкодженні у вигляді синців у ділянці обличчя, грудної клітки спереду, обох верхніх кінцівок, садна в ділянці грудної клітки (в проекції лівої ключиці), які по ступеню тяжкості кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень, не виключається, що вони могли утворитись у час та при обставинах вказаних у постанові та самою підекспертною. Судово-медичних даних, що такі тілесні ушкодження утворились при падінні з висоти власного росту, немає.

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності повно відтворюють картину подій, які мали місце 18 травня 2020 року у житловому будинку та подвір`ї за місцем проживання обвинуваченого та потерпілої ( АДРЕСА_1 ), та вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального проступку, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Крім того, як вбачається із вироку місцевого суду, сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував факту виниклого конфлікту із потерпілою.

Водночас, апеляційний суд критично відноситься до тверджень сторони захисту в тій частині, що матеріали провадження не містять доказів його винуватості у вчиненні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки, вони суперечать дослідженим доказам у справі, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути чи пом`якшити відповідальності за вчинене.
Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України, а саме: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (працівники поліції) не можуть бути покладені в основу винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 через те, що вони не були очевидцями ні конфлікту, ані факту нанесення обвинуваченим будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій, до уваги судом не беруться, оскільки, вони хоча і не були безпосередніми очевидцями вказаного конфлікту та нанесення тілесних ушкоджень, проте вони, як працівники поліції підтвердили факт виїзду за викликом потерпілої ОСОБА_10 за місцем проживання останньої та обвинуваченого, де прибувши на місце бачили останню із явними тілесними ушкодженнями, яка скаржилась на біль та вказувала про те, що тілесні ушкодження їй були заподіяні ОСОБА_8 , який, як повідомила потерпіла втік, однак згодом прибув на місце події, та був в агресивному стані і мав ознаки алкогольного сп`яніння.

Не є такими, що узгоджуються з матеріалами провадження і твердження сторони захисту про те, що прокурором жодним чином не спростовані показання обвинуваченого з приводу того, що він будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій не наносив, оскільки дослідженні матеріали кримінального провадження у їх сукупності, вказують про протилежне.

Крім того, не заслуговують на увагу суду і твердження сторони захисту про те, що висновок судово-медичного експерта №80 не встановлює категорично час отримання потерпілою тілесних ушкоджень саме при обставинах викладених в обвинувальному акті, оскільки вони є власними тлумаченнями цього висновку, який, на думку апеляційного суду, дав чіткі відповіді на поставлені постановою слідчого органу досудового розслідування запитання щодо з`ясування обставин, що мають значення для даного кримінального провадження.

Не є також такими, що відповідають дійсності доводи сторони захисту про те, що експерт у висновку зазначає, що у ОСОБА_10 наявні сліди здавлення, а також, що тілесні ушкодження утворились внаслідок тертя. Як вбачається зі змісту висновку, тілесні ушкодження, які виявлені у потерпілої, утворились не лише внаслідок тертя та здавлення, а й за механізмом удару або тиску.

Не є також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування оскаржуваного вироку, той факт, що місцевий суд відмовив стороні захисту у допиті малолітнього свідка, яка є дочкою обвинуваченого та потерпілої - ОСОБА_14 , 2010 року народження, яка зі слів останньої, була очевидцем подій, які між ними відбулись, оскільки колегія суддів враховуючи її вік і те, що обвинувачений та потерпіла є її батьками, повністю погоджується із судом першої інстанції в цій частині.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, викладені в поданій апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 , як про це просить його захисник, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, які при цьому, були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм була надана відповідна юридична оцінка.

Щодо міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, з урахуванням положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, яке вчинив обвинувачений, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, негативно характеризується по місцю проживання, наявність обставини, що обтяжує покарання (вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя та в присутності дитини), відсутність обставин, що пом`якшують покарання, те, що обвинувачений вини у вчиненні злочину не визнав та його відношення до вчиненого, а також думку потерпілої щодо міри покарання, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України саме у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим.

Будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту.
Таким чином, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 , без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді