Справа № 598/866/22
провадження № 1-в/598/74/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2022 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , представника державної установи «Збаразька виправна колонія (№63)» ОСОБА_4 , засудженої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Збаражі клопотання державної установи «Збаразька виправна колонія (№63)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою освітою, одруженої, непрацюючої, раніше не судимої,-

встановив :

До провадження Збаразького районного суду Тернопільської області надійшло клопотання державної установи «Збаразька виправна колонія (№63)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_5 .

За даною справою ОСОБА_5 засуджена вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року за ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ст.70 КК України до 07 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного суду від 16 жовтня 2018 року звільнено ОСОБА_5 від покарання за ч.2 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та вважати її засудженою за ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 07 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Збаразького районного суду від 12 березня 2020 року на підставі ст.72 КК України зараховано в строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення в період з 14 червня 2011 року по 21 червня 2012 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та зараховано у строк відбутого покарання період з 09 грудня 2015 року по 15 липня 2016 року із розрахунку один день відбутого покарання за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 04 жовтня 2019 року.

Кінець строку відбування покарання 13 лютого 2024 року.

Встановлену 3/4 частину покарання засуджена ОСОБА_5 відбула 15 травня 2022 року.

Представник ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)» ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити, оскільки засуджена довела своє виправлення, а тому підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджена ОСОБА_5 підтримала клопотання про умовно-дострокове звільнення її від відбування покарання, пославшись при цьому на те, що вона на даний час своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення.

Заслухавши засуджену, представника ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)» та думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні даного клопотання, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженої, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити виходячи із наступного.

Так, судом встановлено, що засуджена ОСОБА_5 за час відбування покарання в ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)» характеризується позитивно. Порушень режиму відбування покарання не допускала, стягнень немає. За активну участь у житті відділення двічі заохочувалася правами начальника установи.

Після прибуття в ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)» засуджена була залучена до праці.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи вказане, суд вважає, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, відмовляючи у задоволенні клопотання суд виходив з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду. Також, суд враховує не тільки факт відбуття засудженою певної частини покарання, а й тяжкість та характер вчинених нею кримінальних правопорушень, те, що вона була засуджена в тому числі і за особливо тяжкий умисний злочин, поведінку засудженої ОСОБА_5 під час всього періоду відбування покарання, становлення її на шлях виправлення, те, що нею відшкодовано потерпілим завдані злочинами збитки лише у незначній частині.

Таким чином, враховуючи все вищевказане, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не здобуто доказів того, що засуджена ОСОБА_5 своєю поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання державної установи «Збаразька виправна колонія (№63)» про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, яке вона відбуває відповідно до вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року та ухвали Верховного суду від 16 жовтня 2018 року.

На дану ухвалу може бути подана апеляція до Тернопільського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її оголошення, а для особи, яка утримується під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали суду.

СУДДЯ ОСОБА_6