Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4857/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5
обвинуваченої: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої: ОСОБА_9
прокурора: ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0003616 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2021 року, яким ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження за ч.2 ст. 125 КК України закрито,
встановила:

За ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2021 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 0003616 за ч.2 ст. 125 КК України - закрито.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з часу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення пройшло понад три роки, ОСОБА_6 не вчиняла інших кримінальних правопорушень, не перебувала у розшуку і вказане кримінальне провадження не зупинялося, а тому, з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим видом звільнення.

В апеляційній скарзі потерпіла просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому судовому розгляду справи та постановити нову ухвалу, якою кримінальне провадження направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Зазначає, що суд безпідставно відмовив їй у задоволенні клопотання про перекваліфікації злочину вчиненого ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 125 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України та необгрунтував висновків відмови у судовому рішенні.

Крім того, звільнивши ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності суд залишив без розгляду цивільний позов позбавивши потерпілу можливості відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Суд не взяв до уваги, що наслідки кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , постали для потерпілої, як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань.

Також, вказує на те, що висновки суду про те, що ОСОБА_6 не вчинила нового злочину є передчасними, оскільки довідка про судимості застаріла.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої та її представника на підтвердження доводів апеляційної скарги, заперечення обвинуваченої, захисника, прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписом п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим видом звільнення.

За вимогами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років минуло три роки.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Згідно матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції відповідно до обвинувального акту встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України вчинено 28 березня 2015 року.

Відповідальність за ч. 2 ст. 125 КК України передбачена у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років та відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Отже, з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального проступку пройшло більше трьох років, а тому відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, обвинувачена підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів зважає, що вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст. 49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою, та однією з умов його застосування є згода обвинуваченої, отже цю згоду може бути виражено клопотанням такої особи про звільнення від відповідальності або підтримкою в будь-якій формі відповідного клопотання прокурора, або захисника.

Відповідно до оскаржуваного рішення та наявного в матеріалах кримінального провадженнях клопотання захисника ОСОБА_7 , обвинувачена ОСОБА_6 підтримала клопотання та погодилась із закриттям кримінального провадження з нереабілітуючих підстав (т.2 а.с.9-12).

Доводи представника потерпілого про наявність обставини щодо невизнання обвинуваченою своєї вини у вчиненому як на підставу, що виключає застосування положень ст. 49 КК України, та про необхідність доведення винуватості обвинуваченої для прийняття рішення про закриття провадження за строком давності у даному випадку є безпідставними, оскільки за змістом ст. ст. 284, 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Виходячи з цих положень Закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже, невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання, що узгоджується з позицією ОП Верховного Суду, викладеною в постанові № 521/8873/18 (провадження № 51-413кмо21)

Крім того, відповідно до вимог ст. 129 КПК України суд наділений правом розглядати цивільний позов у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про примусові заходи медичного та виховного характеру. У випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, враховуючи, що ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави.

Таким чином, судом першої інстанції наведені фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального проступку, перевірені підстави щодо її звільнення від кримінальної відповідальності, дані щодо строків давності та дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Ці положення процесуального закону передбачають можливість зміни обвинувачення судом лише у випадку, якщо така зміна покращує становище обвинуваченого, в іншому випадку правом змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення наділений виключно прокурор, а тому доводи апеляційної скарги потерпілої про необґрунтовану відмову суду перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 ст. 125 КК України та більш тяжче кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 296 КК України не ґрунтуються на Законі.

Згідно довідки про судимості виданої ГУНП в Житомирській області за результатами перевірки станом на 13.03.2018 р., коли вже фактично спливав трирічний строк давності, ОСОБА_11 нових кримінальних правопорушень не вчинила, ці обставини підтвердив прокурор в суді першої та апеляційної інстанції, а тому твердження апелянта про необхідність перевірки цих обставин є голослівними та не дають підстав для скасування судового рішення (т.1 а.с.140).

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню з мотивів наведених в апеляційній скарзі потерпілої, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 09 грудня 2021 року, якою ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 0003616 за ч.2 ст. 125 КК України закрито - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: