Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/311/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю:
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000227 від 11.06.2019 року стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Діброва, Олевського району, Житомирської області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, не депутата, працюючого охоронцем у «Олан-Щит» в м. Києві, одруженого, не інваліда, дітей на утриманні не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ :
10.06.2019 року, близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_4 перебував у провулку на вул. Центральній, в смт. Дружба, Олевського району, Житомирської області, де в цей час знаходилась ОСОБА_5 . В цей день та час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , підійшов до ОСОБА_5 та наніс їй один удар кулаком правої руки в область обличчя та близько п`яти ударів банкою з-під фарби в область лівої частини голови в результаті чого згідно висновку експерта № 194 від 22.07.2019 року спричинив потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобно-тімяної ділянки голови, яка супроводжувалася ЗЧМТ, струсом головного мозку та могла утворитися не менше, як від одноразової дії тупого предмету та які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень , які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Прокурор у судовому засіданні просить визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання обвинуваченому у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнав частково, зазначив суду, що вказана подія сталася 10.06.2019 року, під час бійки були присутні дружина обвинуваченого та чоловік потерпілої, стверджує, що кулаками ударів по обличчю потерпілої не наносив, коли його вдарила ОСОБА_5 , вихопив у неї з рук металеву банку з-під фарби та вдарив її один раз.
Потерпіла ОСОБА_5 розповіла суду, що конфлікт між нею та ОСОБА_4 бачив її чоловік ОСОБА_6 та дружина обвинуваченого ОСОБА_7 , вказує, що обвинувачений бив її спочатку руками, а потім взяв банку з-під фарби та бив банкою. Просить суворо покарати обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_6 , який є чоловіком потерпілої ОСОБА_5 повідомив суду, що 10.06.2019 року він разом з дружиною йшли від сараю. Дійшовши до хвіртки вони побачили обвинуваченого ОСОБА_4 з дружиною. При цьому, ОСОБА_4 підбіг до потерпілої та почав її бити руками по голові, потім вихопивши банку з-під фарби у ОСОБА_5 почав бити її вказаною банкою та розбив їй голову. В подальшому ОСОБА_6 побіг до медсестри, щоб викликати лікаря.
Свідок ОСОБА_7 розповіла, що 10.06.2019 року вона разом з чоловіком ОСОБА_4 виходили з будинку мами та побачили потерпілу ОСОБА_5 з чоловіком ОСОБА_6 . Підійшовши до потерпілої ОСОБА_8 почав з нею розмову у зв`язку з тим, що напередодні ОСОБА_5 мала конфлікт з його мамою, проте потерпіла почала махати відрами та сваритися з обвинуваченим.
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення повністю та об`єктивно стверджується зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 11.06.2019 року з якого вбачається, що ОСОБА_5 звернулася до відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області із усною заявою стосовно нанесення їй тілесних ушкоджень;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.07.2019 року з фототаблицями до нього, з якого вбачається, що у присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свідок ОСОБА_6 розповів механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 та повідомив, що 10.06.2019 року, близько 20 год. 00 хв., він разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 поверталися додому від сараю, де у провулку по АДРЕСА_2 перебувала сім`я ОСОБА_11 , серед яких був і ОСОБА_8 , який безпідставно почав кричати на ОСОБА_5 . У подальшому ОСОБА_8 вихватив у ОСОБА_5 з рук металеву банку з-під фарби, якою наніс близько 5-ти ударів ОСОБА_5 , від яких остання схилилася на дерев`яний тин на праву сторону;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.07.2019 року з фототаблицями до нього, з якого вбачається, що у присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпіла ОСОБА_5 розповіла механізм нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та повідомила, що 10.06.2019 року вона йшла від сараю разом із своїм чоловіком. В руках у неї було відерце з молоком та банка з-під фарби. У провулку, що по вул. Центральній, смт. Дружба, перебував ОСОБА_8 , який вийшов на зустріч останній та безпідставно наніс один удар кулаком правої руки в область голови, від чого ОСОБА_5 свідомості не втрачала та на землю не падала, але схилилася на дерев`яний тин. ОСОБА_8 вихватив з рук ОСОБА_13 банку з-під фарби та наніс більше п`яти ударів по лівій частині голови ОСОБА_5 , від чого в неї запаморочилося в голові;

- висновком експерта № 194 від 22.07.2019 року з якого вбачається, що у гр. ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження: забійна рана лобно-тім`яної ділянки голови, яка супроводжувалась ЗЧМТ, струсом головного мозку та могла утворитися не менш, як від одноразової дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо при обставинах та в термін, вказаних потерпілою під час проведення слідчого експерименту від 03.07.2019 року, в медичній документації і в ухвалі суду та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21.06.2019 року з якого вбачається, що ОСОБА_5 зверталася за медичною допомогою до КУ «Олевська ЦЛ»;

- протоколом огляду речового доказу від 22.02.2021 року відповідно до якого у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 проведено огляд металевої банки з-під фарби та виявлено, що всередині дана банка іржава, одна частина банки дещо зігнута. Також нижня частина банки має погнутість.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі скорочено Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський Суд з прав людини (далі стисло ЄСПЛ) у справі «Перес проти Франції» (рішення від 12.02.2004) вказав, що дія статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи.
Суд вважає необхідним докладніше зазначити про наявні у кримінальному процесі стандарти доказування.
Стандарт "переваги доказів" вважається дотриманим, якщо певне твердження є більш ймовірне ніж протилежне. Зазначений стандарт широко застосовується у ХХІ столітті (наприклад, саме за ним відбувається кримінальна процедура у Сполучених Штатах Америки), однак у вітчизняному кримінальному процесі він не застосовується. Найсуворішим стандартом, застосовуваним у кримінальних справах, є правило "поза розумним сумнівом", яке вимагає від обвинувачення довести, що єдине логічне пояснення, яке може бути одержане з доведених у суді фактів, є те, що обвинувачений вчинив інкриміноване діяння і ніяке інше логічне пояснення не може бути виведено з доказів. Саме такий стандарт прописаний як в Основному законі держави, так і в спеціалізованому нормативно-правовому акті (КПК України) і саме він застосовується у вітчизняному кримінальному процесі.
Саме законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлені, зокрема, дотриманням порядку оцінки доказів і визначенням їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів повинна бути оцінена судом з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст.94 КПК України).
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п.150 остаточного рішення від 21 липня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність, спрямованість та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення повинен пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер або спрямованість умислу.
Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд. З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відсутність процесуальних порушень з боку сторони обвинувачення, що могли вплинули на об`єктивність та повноту обставин, що підлягають доказуванню відповідно до вимог ст. 91 КПК України.
Усі вищевказані докази, покладені в основу обвинувального вироку суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони відповідають вимогам КПК України, отримані у передбаченому КПК України порядку, безпосередньо порушень вимог законодавства судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.
Судом не встановлено допущення істотних порушень: прав та свобод обвинуваченого, інших осіб під час досудового розслідування в ході збирання і фіксування доказів по даному кримінальному провадженню, а інформація, яка в них міститься, не дає суду правових підстав, щоб сумніватися у їх допустимості та достатності.
Оцінюючи надані та досліджені судом докази у кримінальному провадженні, оцінюючи їх реальний зміст, суд виходить саме з практики ЄСПЛ, яка орієнтує, що під час розгляду кримінального провадження суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії справи, а не тільки її зовнішню сторону (рішення від 27.02.1980року у справі «Девеер проти Бельгії»).
Тому, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями заподіяв потерпілій ОСОБА_5 умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст.65 КК України, враховує: ступінь тяжкості правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, за місцем проживання та місцем роботи характеризується з позитивної сторони.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не встановив.
Суд бере до уваги положення ст. 50 КК України,якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.
Таким чином, враховуючи мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні кримінального правопорушення, поведінку під час та після вчинення кримінально-протиправних дій, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, враховуючи відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, суд, реалізуючи принципи законності, справедливості, індивідуалізації, гуманності, необхідності і достатності покарання, дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України - у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Цивільний позов по даному кримінальному провадженні не заявлений.

Шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення відсутня.

Витрати на залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись: ст.ст. 50, 65 , 66, 67, ч. 2 ст. 125 КК України, ст.ст. 370, 373, 374, 376, 392, 393, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Речовий доказ: металеву банку з-під фарби повернути потерпілій ОСОБА_5 .
Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення через Олевський районний суд Житомирської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1