Справа № 317/340/22
Провадження № 1-в/317/47/2022
У Х В А Л А

17 травня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (відеоконференцзв`язок),

представника адміністрації установи ОСОБА_5 (відеоконференцзв`язок),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за поданням начальника державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Приазовське Приазовського району Запорізької області, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений

05.05.2017 Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України повністю приєднано невідбуте покарання за вироком цього ж суду від 09.02.2017, до відбуття 3 роки позбавлення волі та штраф 850 грн, який на підставі ч.3 ст. 72 КК звернуто до самостійного виконання; на підстав ст. 75, п. 1,2 ч. 1 ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; вироком Апеляційного суду Запорізької області від 02.04.2018 вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 05.05.2017 в частині призначення покарання скасовано та засуджено за ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишено без змін;

17.07.2018 Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом складання покарань за цим вироком та невідбутого покарання за вироками Приазовського районного суду Запорізької області від 05.05.2017 та Апеляційного суду Запорізької області від 02.04.2018, до відбуття 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання, призначене за правилами ч. 4 ст. 70 КК України у вигляді 6 місяців, до відбуття 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

В С Т А Н О В И В:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання начальника державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Початок строку відбування покарання засудженого 17.07.2018, кінець строку 18.11.2023.

Станом на 27.01.2022 відбув більш як 2/3 строку покарання, тобто 3 роки 8 місяців 8 днів.

Відповідно до подання засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 18.05.2018. Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі допустив 2 порушення режиму тримання, заохочень не мав.

В ДУ «БВК (№ 99)» відбуває покарання з 07.09.2018. За період відбування покарання порушень установленого порядку відбування покарання не допустив. За виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки отримав 8 заохочень правами начальника установи.

На добровільній та безоплатній основі працює двірником установи та прибиральником кімнат довготривалих та короткострокових побачень, до виконання покладених обов`язків ставиться сумлінно. За вироком суду має цивільний позов на суму 850 грн, але в бухгалтерії установи виконавчі листи на стягнення боргу відсутні. У відношенні до персоналу установи грубість не проявляє, виконує вимоги. Приймає участь у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційовано-виховного впливу, прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня, на профілактично-виховні заходи реагує позитивно, робить відповідні висновки. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується вимог особистої санітарії та гігієни. Провину у скоєному злочині визнає.

У судовому засіданні представник адміністрації установи підтримав подання, просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав подання адміністрації установи, просив його задовольнити та звільнити від відбування покарання умовно-достроково.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання.

Суд, вислухавши представника адміністрації колонії, засудженого, прокурора, дослідивши зміст подання, особову справу засудженого, встановив наступне.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 81 КК України встановлено сукупність умов, за яких особа, засуджена вироком суду, підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання:

- засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України);

- засуджений відбув певну частину строку покарання, яка диференційована в залежності від тяжкості скоєного злочину (ч. 3 ст. 81 КК України).

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України, під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 05.05.2017 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185 КК України та ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання: за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі; в силу ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано не відбуте покарання за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 09.02.2017 року та остаточно визначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі і штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 09.02.2017 року із застосуванням ч.3 ст. 72 КК України, звернувши до самостійного виконання; на підставі ст. 75 КК України, п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю в 1 рік.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 02.04.2018 вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України в частині призначення покарання скасовано, ухвалено в цій частині новий вирок; призначено ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 років позбавлення волі; строк покарання обчислювати з моменту фактичного затримання останнього; в іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 17.07.2018 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених за ч. 2 ст.185,ч.3ст.185, ч.1 ст.309, ч.2ст.289 КК України і призначено покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі (епізод від 20.03.2017р.,епізод від 28.03.2017р., епізод від 05.04.2017 року), за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі (епізод від 05.02.2017 року, епізод від 05.04.2017 року); на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим, призначено ОСОБА_4 покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання у виді позбавлення волі, визначеного ОСОБА_4 за цим вироком та не відбутого покарання у виді позбавлення волі за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 05.05.2017 року та Апеляційного суду Запорізької області від 02.04.2018 року, остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі(епізод від 13.09.2017 року); за ч.1 ст.309 КК України у виді 1 року позбавлення волі(епізод жовтень 2017 року); за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна(епізод від 23.11.2017 року); на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим, призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. За сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за ч.1 ст. 70 КК України, частково приєднано покарання, призначене за правилами ч.4 ст. 70 КК України, у вигляді 06 місяців позбавлення волі і остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, зарахувавши в строк відбування покарання, покарання відбуте ним частково за вироком Приазовського районного суду від 05.05.2017 року та вироком Апеляційного суду Запорізької області від 02.04.2018 року, час його тримання під вартою з 18.05.2018 року. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 визначено обчислювати за даним вироком з 17.07.2018 року.

Отже, з урахуванням положень ст. 12, 24 КК України, станом на момент розгляду подання засуджений ОСОБА_4 відбув необхідний строк покарання, передбачений ч. 3 ст. 81 КК України, а саме не менше двох третин строку покарання, призначеного судом.

Суд враховує характеристику від 14.01.2022 відносно засудженого ОСОБА_4 з висновком про те, що він довів своє виправлення.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення станом на 27.01.2021 засуджений ОСОБА_4 має 8 заохочень правами начальника установи за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки від 15.01.2019, 13.06.2019, 01.10.2019, 28.12.2019, 31.03.2021, 30.06.2021, 08.11.2021, 31.12.2021, також має два стягнення, накладені 27.06.2018 та 29.08.2018 начальником СІЗО, та на даний час погашені у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень ст. 123 КВК України, ОСОБА_4 приймає участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення», приймає участь у «Раді колективу засуджених».

Відповідно до ч.1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

При цьому, виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене, зважаючи на особу засудженого, зміст наданих відповідей на запитання суду та прокурора, ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, яка здійснювалася ним на добровільній основі протягом відбуття покарання, додержання ним вимог режиму, наявність заохочень правами начальника установи, участь засудженого у програмах диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльної організації, відбуття засудженим на момент розгляду подання понад двох третин фактичного строку покарання, враховуючи положення ст. 81 КК України, суд дійшов висновку про можливість задоволення подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 на не відбуту частину строку.

На підставі ст. 12, 24, 81 КК України, керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Подання начальника державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання умовно-достроково на весь залишений строк.

Зарахувати в строк відбутого покарання час знаходження в місцях позбавлення волі до моменту фактичного звільнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання ухвали зупиняється.

Повний текст ухвали проголошено 18.05.2022 о 13:20.

Суддя ОСОБА_1