Справа № 638/718/22
Провадження № 1-кс/638/577/22
УХВАЛА
Іменем України
20 березня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2022 року за № 0000130, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з загальною середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, неодруженого, в силу ст. 89 КК України раніше несудимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
18 березня 2022 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах строку досудового розслідування, на 30 днів, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Клопотання мотивоване тим, що 20 січня 2022 року близько 19 год. 40 хв. ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, буд. 134-Б, побачили припаркований автомобіль марки «Nisan Patrol», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , та в них виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до вищевказаного автомобіля.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням до сховища, ОСОБА_5 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, згідно розподілених з ОСОБА_6 злочинних ролей, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, з метою самозбагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, після того, як ОСОБА_5 розбив заздалегідь приготовленим свердлом заднє ліве скло автомобілю марки «Nisan Patrol», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 таємно викрав з салону вказаного автомобілю сумку фірми «Chiarugi» чорного кольору, в середині якої знаходився ноутбук марки «ASUS VivoBook», модель «К513Е», серійний номер «12MMAN0CV030012403», сірого кольору, зарядний пристрій з дротом чорного кольору до ноутбуку, мишка сірого кольору марки «logi М130», щоденник синього кольору, які належать потерпілому ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 60 000,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними протиправними діями, вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до сховища.
20 січня 2022 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

21 січня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до сховища.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_8 від 21 січня 2022 року підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою строком до 19 год. 45 хв. 20 березня 2022 року, встановлено заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 143 580,00 грн.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами.

Строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчується 21 квітня 2022 року.

Постановою керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 від 16 березня 2022 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 21 квітня 2022 року.

Слідчі та інші процесуальні дії неможливо завершити до спливу встановленого ухвалою суду строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 20 березня 2022 року, у зв`язку із складністю провадження та значним обсягом процесуальних дій, проведення яких є необхідним для прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень та обов`язковим для здійснення судового розгляду.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, у цьому ж кримінальному провадженні.
Враховуючи фактичні обставини справи, особу підозрюваного та характер висунутої підозри, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, свідчать про неможливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, з підстави їх недостатності для запобіганню ризиків та виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Введення в Україні воєнного стану та проведення в м. Харкові бойових дій унеможливило безпосередню участь учасників кримінального провадження в судовому засіданні, зважаючи на що слідчим суддею було поставлено на вирішення питання щодо здійснення судового провадження в режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження).

Прокурор, підозрюваний та його захисник проти здійснення дистанційного судового провадження не заперечували.

В судовому засіданні прокурор заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав та просив задовольнити.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили суд застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт. У разі задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання під вартою просили суд зменшити обраний розмір застави. В обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора зазначали, що вказані прокурором ризики, станом на час розгляду клопотання, зважаючи на введений в Україні воєнний стан та проведення активних бойових дій в м. Харкові, не доведені та відсутні, підозрюваний має постійне місце проживання в м. Харкові, хворих батьків, які потребують догляду. Підозрюваним на ім`я керівництва слідчого ізолятора було надано заяву про намір вступити до формувань територіальної оборони.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши додані до клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2022 року за № 0000130, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

20 січня 2022 року ОСОБА_5 затримано в порядку ч. 4 ст. 208 КПК України.

21 січня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_8 від 21 січня 2022 року підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою строком до 19 год. 45 хв. 20 березня 2022 року, встановлено заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 143 580,00 грн.

Обираючи відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_8 керувалася тим, що підозрюваний офіційно непрацевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, інкриміноване йому кримінальне правопорушення є тяжким, що свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, у цьому ж кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" визначений термін "обґрунтована підозра", який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому дій, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується даними, що містяться в:

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується;

- протоколах огляду місця події від 20 січня 2022 року;

- протоколі допиту потерпілого ОСОБА_7 від 20 січня 2022 року;

- протоколах огляду предметів від 20 січня 2022 року та від 21 січня 2022 року;

- постанові про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 20 січня 2022 року;

- протоколах допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 20 січня 2022 року.

З досліджених вищевказаних доказів вбачається, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, є обґрунтованою.

Матеріали кримінального провадження, на які посилався прокурор у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а належність, допустимість та достатність доказі здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретних характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Дослідивши особу підозрюваного, матеріали справи та доводи учасників судового провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що встановлені під час обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу ризики, продовжують існувати та не зменшилися, а саме ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також ризиків, передбачених п. 1, 5 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_5 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, офіційно непрацевлаштований, на утриманні нікого не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до сховища, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Європейський суд з прав людини наголошує, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року).

В рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року судом визначено, що будь-яка система обов`язкового тримання під вартою не сумісна за визначенням зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо закон встановлює презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути крім всього, переконливо доведена наявність конкретних обстави, які переважають правило поваги до особистої свободи.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку. ОСОБА_5 пред`явлено підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у сукупності з іншими даними про особу останньої, спростовує доводи про недоведеність ризиків у кримінальному провадженні. Наявність у підозрюваного постійного місця проживання в м. Харкові хоча і заслуговують на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшує.

Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, наявність зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання в м. Харкові, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення підозрюваним дій, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження строку застосування запобіжного заходу, не зменшились та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

За таких обставин, суд на даній стадії досудового розслідування не може визнати обґрунтованими доводи підозрюваного та захисника щодо недоведеності ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на наявність яких посилалась сторона обвинувачення. Введений на території України воєнний стан не свідчить про те, що ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України будь-яким чином зменшились або перестали існувати.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, попередження переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень на даній стадії досудового розслідування вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 18 квітня 2022 року включно.

Також, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку щодо відсутності підстав для зміни запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_5 , у вигляд тримання під вартою, на альтернативний більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до ст.ст. 3, 27, 49 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.

Стаття 3 Конвенції є втіленням однієї з основоположних цінностей демократичного суспільства. Конвенція категорично забороняє катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження або покарання, незважаючи на обставини чи поведінку потерпілого.

В своїх рішеннях по справах «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України», Європейського суду з прав людини неодноразово наголошував на тому, що держава повинна забезпечити тримання ув`язненої особи в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а також належним чином забезпечити її здоров`я та добробут з огляду на практичні потреби ув`язнення. Відсутність належної медичної допомоги може, таким чином, становити поводження, що суперечить ст. 3 Конвенції.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею в судовому засіданні не встановлено наявність у підозрюваного захворювань, які унеможливлюють його перебування в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та які потребують невідкладного лікування у спеціалізованих медичних закладах.

Вирішуючи питання про задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання під вартою слідчий суддя не виходить за межі строку досудового розслідування та враховує вимоги дотримання розумного строку тримання під вартою, зважаючи на що вважає за можливе продовжити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 18 квітня 2022 року, що відповідає загальним положенням щодо розумних строків, викладених у правовій позиції Європейського суду з прав людини в рішенні у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості".

Що ж стосується застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, то слідчий суддя дійшов висновку щодо неможливості його застосування з тієї підстави, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти доведеним органом досудового розслідування ризикам.

Доводи підозрюваного та захисника щодо офіційного працевлаштування підозрюваного, перебування на його утриманні хворих батьків похилого віку та звернення до керівництва слідчого ізолятора з заявою про намір вступити то формувань територіальної оборони будь-якими належними доказами не підтверджені. Крім того слідчим суддею під час обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановлювалися дані про особу підозрюваного, підозрюваним та захисником не було надано доказів офіційного працевлаштування останнього та перебування на його утриманні батьків похилого віку.

Щодо зменшення розміру застави, то суд не вбачає правових підстав для задоволення даного клопотання, зважаючи на те, що слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу було враховано обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стану підозрюваного, інші дані про його особу та ризики, передбачених ст.177 КК України. Станом на час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обставини кримінального правопорушення не змінились, ризики не зменшились.

За викладених обставин у їх сукупності, враховуючи необхідність проведення органом досудового розслідування певних слідчих дій, слідчий суддя дійшов висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та зменшення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 309, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2022 року за № 0000130 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з загальною середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, неодруженого, в силу ст. 89 КК України раніше несудимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 на строк до 18 квітня 2022 року включно, з можливістю застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, у розмірі, визначеному в ухвалі слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_8 від 21 січня 2022 року, а саме в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 143 580,00 грн. (сто сорок три тисячі п`ятсот вісімдесят гривень нуль копійок).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_5 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1