Житомирський апеляційний суд
Справа №281/204/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року. Житомирський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_2 - головуючого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , представників потерпілого потерпілого ОСОБА_8 , представників потерпілого адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 , -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі апеляційні скарги прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на вирок Лугинського районного суду Житомирської області від 27.09.2021 у кримінальному провадженні № 0000077 за ч. 1 ст. 286 КК України щодо ОСОБА_11 (далі - Томчишин), ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого на посаді помічника лісничого Липниківського лісництва ДП "Лугинське спеціалізоване лісове господарство", проживаючого по АДРЕСА_1 , що раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, -
в с т а н о в и в:
Цим вироком ОСОБА_12 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України вирішено звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням на 2 роки та зобов`язано його: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено частково задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнути на його користь з Томчишина: 720 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 30000 грн. витрат на правову допомогу та 6223,14 грн. витрат, пов`язаних із прибуттям потерпілого до місця досудового розслідування та судового провадження. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Вирішено також стягнути з Томчишина на користь держави судові витрати на проведення експертиз на загальну суму 11015,20 грн.

Згідно вироку, близько 18 год 30 хв 02 травня 2020 року поблизу будинку №6 у с. Остапи Лугинського (із 17.07.2020 відповідно до Постанови Верховної ради України № 807-ІХ Коростенського) району Житомирської області в світлу пору доби Томчишин, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21093» д.н.з. « НОМЕР_1 », рухаючись на швидкості близько 35 км/год по проїжджій частини вулиці Петра Яцковця від центральної частини вказаного села в напрямку смт. Лугини Житомирської області, порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 «Правил дорожнього руху України», - виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення керованого ним автомобіля з велосипедом марки «АІСТ» під керуванням велосипедиста ОСОБА_8 , який рухався попереду у попутному для «ВАЗ 21093» д.н.з. « НОМЕР_1 » напрямку, не створюючи перешкоди чи небезпеки для руху водія Томчишина та не маючи технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення, - внаслідок чого велосипедист ОСОБА_8 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження (за критерієм тривалого розладу здоров`я) у вигляді поперечно-уламкових переломів відростків зліва тіл L2 - L3 поперекового відділу хребта, компресійних переломів тіл L2 - L3 хребців.
В апеляційних скаргах:
- прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління ДБР Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_7 просить скасувати вирок в частині призначення покарання, постановити новий вирок в цій частині, яким призначити Томчишину покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування основного покарання з випробуванням на 2 роки та покласти на його обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Твердить про явну несправедливість та невідповідність призначеного Томчишину покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неповне врахування судом фактичних обставин кримінального правопорушення, а також тих обставин, що після вчинення наїзду на потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений залишив місце пригоди та забрав власний автомобіль, чим змінив обстановку події на місці вчинення правопорушення до приїзду поліцейських, намагаючись уникнути відповідальності за вчинене;
- представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 ставить питання про зміну вироку - скасування вироку в частині призначення покарання з постановленням нового вироку в цій частині з призначенням Томчишину більш суворого покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки, а також про зміну вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , - стягнення на користь потерпілого з обвинуваченого Томчишина: 13900 грн. матеріальної шкоди, 216000 моральної шкоди, 56000 грн. витрат на професійну правову допомогу в суді першої інстанції та 28000 грн. - в суді апеляційної інстанції. Твердить про явну несправедливість призначеного Томчишину покарання внаслідок м`якості та неправильне застосування ст. ст. 50, 65 КК України, що виразилося у безпідставному не призначенні судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами; необґрунтоване визнання судом недоведеного факту керування обвинуваченим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та поведінки ОСОБА_12 після ДТП перешкоджання слідству з метою уникнення кримінальної відповідальності залишення місця ДТП із автомобілем та з`явлення до органу досудового розслідування лише через 2 доби після події, знищення можливих слідів на автомобілі; необґрунтоване визнання судом щирого каяття обставиною, що, пом`якшує покарання обвинуваченого, та заподіяння значної шкоди здоров`ю потерпілого як обставини, що обтяжує покарання; неврахування судом тих даних про особу ОСОБА_12 , що він негативно характеризується, розлучений та живе окремо від родини та не утримує неповнолітніх дітей. Вказує також на неправильне визнання недопустимим висновку психологічної експертизи про визначення орієнтовного розміру компенсації моральних страждань потерпілого ОСОБА_8 та необґрунтоване вирішення судом цивільного позову потерпілого, у тому числі, в частині вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу.
В запереченнях на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого обвинувачений ОСОБА_12 просить вказані апеляційні скарги залишити без задоволення як необґрунтовані.
Заслухавши доводи представників потерпілого в підтримання апеляційної скарги представника потерпілого та в часткове підтримання апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора в підтримання своєї апеляційної скарги та в часткове підтримання апеляційної скарги представника потерпілого, пояснення обвинуваченого в заперечення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, перевіривши справу, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
З матеріалів справи видно, що висновки суду першої інстанції про обвинувачення, визнане судом доведеним, - порушення ОСОБА_12 вимог п. п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 ПДР за вказаних у вироку обставин, що спричинило потерпілому велосипедисту ОСОБА_8 середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження (за критерієм тривалого розладу здоров`я) у вигляді поперечно-уламкових переломів відростків зліва тіл L2 - L3 поперекового відділу хребта, компресійних переломів тіл L2 - L3 хребців, та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, -відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими, оскільки підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, яким судом першої інстанції дано належну оцінку.
Зокрема, наведеними у вироку фактичними даними про обставини події ДТП та її наслідки, зокрема, поведінку обвинуваченого та потерпілого, - що містяться у показаннях потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , даними рапортів про зміст повідомлень від 02.05.2020 про ДТП та доставляння потерпілого до травмпункту Коростенської ЦМЛ; даними протоколу огляду місця ДТП від 02.05.2020 про виявлення на місці ДТП велосипеда з пошкодженим заднім колесом, слідів шин (юзу) на трав`яному узбіччі дороги, у тому числі, у канаві; даними протоколу тимчасового вилучення майна від 04.05.2020 про добровільну видачу Томчишиним автомобіля автомобіля «ВАЗ 21093» д.н.з. « НОМЕР_1 » та протоколу огляду вказаного транспортного засобу від 04.05.2020 про виявлення на ньому механічним пошкоджень, що могли виникнути за вказаних у вироку обставин ДТП; висновками експертиз про технічний стан вказаного автомобіля, механізм первинного контакту фронтальної частини кузова автомобіля із задньою частиною велосипеда, невідповідність з технічної точки зору дій водія Томчишина вимогам п. п. 12.1. та 13.1. ПДР та знаходження їх в причинному зв`язку з виникненням ДТП; висновком судово-медичної експертизи про виявлення у ОСОБА_8 вказаних у вироку середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які могли виникнути за вказаних в обвинуваченні обставин ДТП.
З урахуванням змісту показань вказаних свідків про поведінку Томчишина після ДТП та результату токсикологічного дослідження крові вказаної особи про невиявлення у ній алкоголю станом на 10 год 03.05.2020, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоведеним обвинувачення в тій частині, що на момент ДТП ОСОБА_12 перебував у стані алкогольного сп`яніння та порушив вимоги п. 2.9. «а» ПДР.
Призначаючи основне покарання обвинуваченому Томчишину у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, та обставини, що пом`якшують покарання, - визнання своєї провини та надання допомоги потерпілому після ДТП, намагання частково відшкодувати шкоду потерпілому, що не було прийнято потерпілим.
Останні обставини підтверджуються показаннями сторонніх свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_12 допомагав потерпілому ОСОБА_8 вийти з канави, пропонував надати йому допомогу та просив у нього вибачення.
Суд першої інстанції також обґрунтовано відкинув дані характеристики ОСОБА_12 , наданої представником потерпілого, оскільки вона не містила конкретних дат надходження скарг мешканців села про пошкодження обвинуваченим огорожі шляхом наїзду автомобілем, оскільки ці обставини не підтверджувалися відповідним судовим рішенням.
Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про помилкове неврахування судом тяжких наслідків ДТП як обставини, що обтяжує покарання, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки такі наслідки не вмінялися у провину Томчишину згідно обвинувального акту та виходять за межі судового розгляду у даній справі.
Разом з тим, не призначаючи обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в порушення вимог ст. ст. 50, 65 КК України, суд першої інстанції недостатньо врахував, що обвинувачений ОСОБА_12 за вказаних у вироку обставин грубо порушив правила дорожнього руху, здійснив наїзд на велосипед під керуванням потерпілого ОСОБА_8 та внаслідок ДТП спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, не відшкодував потерпілому шкоду, залишив місце ДТП із пошкодженим автомобілем до приїзду поліцейських.
З урахуванням цих обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг про явну несправедливість призначеного обвинуваченому покарання без застосування додаткового покарання внаслідок м`якості, оскільки не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами становить ризик вчинення нових злочинів у сфері безпеки руху експлуатації транспорту.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , місцевий суд, з посиланням на положення ст. ст. 118, 119, 124, 128, 129 КПК України, ст. 1187 ЦК України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, та майновий стан обвинуваченого, обґрунтовано визнав доведеним цей позов в частині відшкодування матеріальних витрат в сумі 720 грн на купівлю корсету для спини, оскільки дані решти фіскальних чеків про витрати на придбання ліків та інших медичних товарів не були підтверджені призначенням для лікування потерпілого; 30000 грн. у відшкодування матеріальних витрат на правову допомогу та 6223,14 грн. доведених витрат на пальне, пов`язаних із прибуттям потерпілого та його представника до місця досудового розслідування та судового провадження.
Зокрема, при вирішенні позовних вимог про відшкодування процесуальних витрат, понесених потерпілим ОСОБА_8 на оплату правової допомоги адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (по 28000 грн. кожному), суд першої інстанції обґрунтовано виходив зі змісту договорів про надання професійної правничої допомоги, укладених між потерпілим та вказаними адвокатами, додатків до них та актів приймання-передачі наданих послуг від 08.04.2021, взяв до уваги фінансовий стан обвинуваченого та керувався принципами справедливості та верховенства права, виходячи з розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, та дійшов висновку, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілим витрат на правову допомогу слід вважати витрати на суму 30000 грн.
Невирішення судом питання про те, в якій частині та щодо кого з адвокатів ( ОСОБА_10 чи ОСОБА_9 ) підлягають стягненню витрати на правову допомогу не є істотним порушенням вимог закону, оскільки вказана судом загальна сума відшкодування таких витрат на користь одного потерпілого є достатньо обґрунтованою у вироку.
Разом з тим, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими вимоги апеляційної скарги представника потерпілого про необхідність збільшення суми відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що підлягає стягненню з обвинуваченого.
При цьому апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було недостатньо враховано положення ст. 23 ЦК України в частині встановлення обсягу спричиненої потерпілому моральної шкоди, а саме фізичних та психологічних страждань внаслідок ДТП, тривалості лікування та істотності змін способу життя, тощо.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає за необхідне збільшити розмір стягнення відшкодування моральної шкоди до 50000 грн.
Що стосується висновку психологічної експертизи та її доказового значення, апеляційний суд зауважує, що висновок експерта є одним з доказів, який не має переваги перед іншими доказами та підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Тому доводи апеляційної скарги представника потерпілого не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доказового значення вказаного експертного висновку, які є обґрунтованими та вмотивованими.
Тому, відповідно до положень ст. ст. 409, 411, 414 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання з постановленням нового вироку в цій частині з призначенням обвинуваченому більш суворого покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, зокрема, - додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, та відповідній зміні в частині вирішення цивільного позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд, -
з а с у д и в:
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Лугинського районного суду Житомирської області від 27.09.2021 у кримінальному провадженні № 0000077 за ч. 1 ст. 286 КК України щодо ОСОБА_11 скасувати в частині призначення покарання та постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_11 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування основного покарання з випробуванням на строк 2 роки та зобов`язати його: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Збільшити розмір стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 на відшкодуваня завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди до 50000 (п`ятдесяти тисяч) грн.
У решті вирок місцевого суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді: