Справа № 346/6150/21
Провадження № 11-кп/4808/229/22
Категорія ст.197-1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №000668 за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2022 року, -

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та закрито кримінальне провадження №000668 від 19.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, на підставі п. 3-1 ч.1, п.1-1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведені всі необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на розкриття факту вчинення кримінального проступку, однак, позитивного результату не здобуто. Зважаючи на те, що з моменту реєстрації кримінального провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також із дня вчинення кримінального проступку минуло більш, ніж два роки, однак, за період проведення досудового розслідування даного кримінального провадження до цього часу органами досудового розслідування не встановлено особу (осіб), яка може бути причетною до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, а тому існують підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч.1, п.1-1 ч.2 ст.284 КПК України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 та заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просив скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження.

Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена передчасно, без встановлення дійсних обставин кримінального проступку та належної оцінки зібраних досудовим розслідуванням доказів. Незважаючи на тривалий час проведення досудового розслідування, органом досудового розслідування не була оголошена підозра особі, яка вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 197-1 КК України. В даному випадку, зібрані досудовим розслідуванням письмові докази свідчать про те, що саме ОСОБА_11 вчинив цей кримінальний проступок, а саме самовільно зайняв частину земельної ділянки ОСОБА_9 та спричинив матеріальну шкоду у розмірі 172000 грн. Крім того, представник потерпілого вказував про систематичні порушення з боку слідчого, зокрема допущення ним бездіяльності під час здійснення досудового розслідування, через яку жодній особі не було повідомлено про підозру. Таким чином, оскаржуване рішення позбавляє потерпілого реалізувати право на захист його порушених інтересів та відшкодування завданих збитків.

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 просив скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2022 року з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зокрема, в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали зазначено, що досудове розслідування встановило факт підробки офіційних документів ОСОБА_11 , на підставі яких оформлено Державний акт на право власності ОСОБА_12 на земельну ділянку площею 0,15 га за адресою АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_12 подарувала вказану земельну ділянку своєму онуку ОСОБА_13 . Допитаний під час досудового слідства потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що вищевказана земельна ділянка розташована поряд з його господарством, належала його сім`ї та самовільно захоплена ОСОБА_11 . Останній завіз гравій, розрівняв площадку для будівництва. За таких обставин, висновок суду про необхідність закриття кримінального провадження суперечить матеріалам даного провадження та обставинам, викладеним у мотивувальній частині рішення.

Під час апеляційного розгляду:

- представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 просив задовольнити вимоги їхньої апеляційної скарги та частково підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора;

- прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора та вважала, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про закриття кримінального провадження в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що сектором дізнання Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області проводилося досудове розслідування за заявою ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_11 підробив офіційні документи, на основі яких отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, виданого на ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_1 .

За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000668 від 19.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 197-1 КК України відповідно до частини 2 ст.12 цього Кодексу є кримінальним проступком, який карається штрафом від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців.

Відповідно до вимог ст.49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, становить два роки.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 частини першої цієї статті. Положеннями ч. 4 ст. 284 КК України передбачено, що закриття кримінального провадження із вказаної підстави здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Згідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №000668 на підставі п. 3-1 ч.1, п.1-1 ч.2 ст.284 КПК України, було мотивоване тим, що з моменту реєстрації кримінального провадження до ЄРДР, а також із дня вчинення кримінального проступку минуло більш ніж два роки, однак за період проведення досудового розслідування даного кримінального провадження до цього часу органами досудового розслідування не встановлено особу (осіб), яка може бути причетною до скоєння вищезазначеного злочину.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі "Євген Петренко проти України" (заява N 55749/08 від 29.01.2015 року) п. 65 "…для того, щоб розслідування могло вважатися "ефективним", воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості". Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини "Юрій Іларіонович Щокін проти України" від 03.10.2013 року, заява N 4299/03 "…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах "Начова та інші проти Болгарії" (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та "Рамсахай та інші проти Нідерландів" (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

Суд першої інстанції, дослідивши надані матеріали, встановив, що органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні проведені всі необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на розкриття факту вчинення кримінального проступку, однак, позитивного результату не здобуто. Зважаючи на те, що з моменту реєстрації кримінального провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також із дня вчинення кримінального проступку минуло більш, ніж два роки, однак, за період проведення досудового розслідування даного кримінального провадження до цього часу органами досудового розслідування не встановлено особу (осіб), яка може бути причетною до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, а тому існують підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч.1, п.1-1 ч.2 ст.284 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не перевірив належним чином наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора про закриття кримінального провадження та не надав належної оцінки діям органу досудового розслідування щодо забезпечення ефективного розслідування кримінального правопорушення.

Так, потерпілий ОСОБА_9 у своїй заяві про злочин від 07.08.2019 року вказує на конкретну особу, яка самовільно захопила частину його земельної ділянки, завезла гравій, розрівняла площадку для будівництва та самовільно змінює цільове призначення земельної ділянки, що свідчить що досудове розслідування повинно було бути проведено стосовно конкретної особи, яка звинувачується потерпілим у вчиненні правопорушення.

Колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №000668 від 19.08.2019 року носить суперечливий непослідовний характер, оскільки в ньому вказується на наявність двох взаємовиключних правових підстав для закриття кримінального провадження. Зокрема, вказується на те, що кримінальне провадження необхідно закрити у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності у відповідності до вимог ст.49 КК України, та стверджується про необхідність закриття кримінального провадження у зв`язку з неможливістю встановити конкретних осіб, які причетні до вчинення злочину.

З огляду на викладене під час розгляду провадження суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність і обґрунтованість постановленого судового рішення, що відповідно до вимог ст.412 КПК є підставою для скасування такого рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до безпідставно висновку про закриття кримінального провадження, а тому ухвалу суду першої інстанції слід скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №000668 від 19.08.2019 року.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задовольнити. Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2022 року про закриття кримінального провадження №000668 від 19.08.2019 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити прокурору Коломийської окружної прокуратури ОСОБА_14 у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження №000668 від 19.08.2019 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5