ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1299/22 Справа № 190/165/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2022 року про відмову в задоволенні подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія № 122 та спостережної комісії про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, до затримання не праюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 27.04.2020 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі,
В с т а н о в и л а:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія № 122 та спостережної комісії про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України, щодо ОСОБА_7 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що поведінка засудженого свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки ОСОБА_7 є особою неодноразово судимою, відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, будучи раніше засудженим висновків для себе не зробив, отже до цього вже демонстрував своє небажання ставати на шлях виправлення, що виразилося у вчиненні нового злочину, тому застосування до останнього вимог ст. 82 КК України, є не можливим.

Засуджений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою подання задовольнити, застосувати до нього вимоги ст. 82 КК України та надати можливість прийняти участь у захисті територіальної цілісності України під час воєнного стану.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_7 підтримав вимоги своєї скарги та просив їх задовольнити, застосувати до нього вимоги ст. 82 КК України.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог засудженого. Вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
Становлення особи на шлях виправлення розцінюється як прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах відбування менш суворого покарання. При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування зміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 17 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», встановлено, що судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльності організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Вимогами ст. 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а ресоціалізація - це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Згідно зі ст. 8 КВК України засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідністю інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.
Саме під час відбування покарання, структура та форми якого наведені у зазначених нормах КВК України, засуджений і набуває права, у тому числі і на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, яке може бути застосоване лише якщо засуджений під час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Із матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.04.2020 року, яким його засуджено за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Згідно подання начальника ДУ П`ятихатська виправна колонія (№ 122), засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення.
За час відбування покарання стягнень не мав, має два заохочення.
У колегії суддів немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки начальника установи, де засуджений відбуває покарання, оскільки лише адміністрація цієї установи систематично та безпосередньо спостерігає за процесом перевиховання засудженого.
Враховуючи викладене те, що переважний час строку відбування покарання поведінка засудженого була пасивною, він не прагнув зразковою поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення за весь час відбування покарання, а також те, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення, у тому числі, тяжкого злочину, строк, який залишився до кінця відбування покарання складає майже 1,5 роки, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього вимог ст. 82 КК України.
Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм надано належну оцінку.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів, що дійсно став на шлях виправлення. Для цього останньому потрібен більш тривалий час.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, наявними в наданих матеріалах засудженого, тому не можуть спростовуються апеляційними доводами засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.
Не є обґрунтованими і апеляційні доводи засудженого про необхідність застосування до нього вимог ст. 82 КК України, через його бажання взяти участь у військових діях в лавах ЗСУ.
Колегія суддів зазначає, що Законом України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або його зміни з інших підстав від 15 березня 2022 року № 2125-ІХ, встановлено порядок скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби, відповідно до якого обвинувачений має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу і за результатами розгляду клопотання обвинуваченого, прокурор має право звернутися до суду, який розглядає кримінальне провадження з клопотання про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів, що підтверджується даними, наведеними вище.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою. Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2022 року про відмову в задоволенні подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія № 122 та спостережної комісії про відмову в задоволенні подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія № 122 та спостережної комісії про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України, щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4