КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/1328/22
Провадження №11-кп/824/2950/2022 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

20 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та Державною установою «Білоцерківська виправна колонія №35» матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 щодо ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.
В обґрунтування свого рішення, суд першої інстанції вказує на те, що відповідно до вироку Лисянського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року, ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк шість років і один день. Строк відбування покарання вирішено рахувати з 30 березня 2017 року. Згідно із витягом з протоколу № 1 від 06 січня 2021 року, ОСОБА_6 відмовлено в умовно-достроковому звільненні, у зв`язку із тим, що він має стягнення, які не зняті та непогашені.

Крім того, відповідно до характеристики від 03 травня 2022 року, ОСОБА_6 характеризується посередньо, намагається дотримуватися норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового порядку та вимог безпеки був заохочений 7 раз. Має чотири стягнення не зняті та непогашені у встановленому законодавством порядку. На даний час не працевлаштований, доходу, за період з березня 2021 року до березня 2022 року, заробітну плату не отримував. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Також згідно із довідкою стягнень та заохочень, ОСОБА_6 має сім заохочень, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, стягнення погашені.
Отже, суд першої інстанції вказує, що головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування в установі виконання покарання, а оскільки дані про особу ОСОБА_6 свідчать, що він неодноразово судимий, за час відбування покарання характеризується посередньо, не був працевлаштованим, суд не вбачає підстав для задоволенню заяви засудженого, так як він не довів своє виправлення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського районного суду Київської області від 14 червня 2022 року та винести нову ухвалу, якою звільнити його умово-достроково від подальшого відбування покарання в місцях позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що згідно його характеристики від 03.05.2022 вказано, що він має 7 офіційних подяк за добросовісне відношення до дисципліни та праці та 4 не знятих та не погашених стягнень, одне з яких було накладено на нього більше ніж як рік тому, але після цього йому було винесено декілька подяк. У зв`язку з вище викладеним на час розгляду питання судом, про умовно-дострокове звільнення, всі стягнення були вже зняті та погашені в установленому законом порядку.

Крім того, апелянт вказує, що до березня 2021 року він офіційно був працевлаштований на виробництві у виправній колонії в цеху по виготовленню мішків для цукру та іншого, але у зв`язку зі стоном здоров`я був змушений звільнитись з підприємства і надалі працювати неофіційно у житловій зоні виправної колонії, за що йому було призначено декілька офіційних подяк, які містяться в матеріалах особової справи, але ця підстава судом не була детально вивчена та взята до уваги.

Також апелянт наголошує, що рішення суду не базується на фактичних обставинах справи, не відповідає дійсному законодавству України, та судом не правильно враховані положення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України на 6 років 1 день позбавлення волі. Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 30 березня 2017 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 25.04.2018 зараховано строк попереднього ув`язнення з 30.03.2017 по 18.07.2017 на підставі ч.5 ст. 72 КК України.

01.02.2022 ОСОБА_6 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі.

Відбута частина покарання складає більше 2/3 строку покарання.
Відповідно до ч. 2 та п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно із ч. 1ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише коли засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Суд першої інстанції при розгляді клопотання, всупереч твердженням засудженого ОСОБА_6 , ретельно та належним чином перевірив його доводи щодо наявності підстав, передбачених ст. 81 КК України для умовно-дострокового звільнення. Так, судом першої інстанції під час судового розгляду було досліджено надані матеріали, заслухана думка засудженого ОСОБА_6 , прокурора та представника установи виконання покарань, і прийнято обґрунтоване рішення про відмову у задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання.

При цьому, судом першої інстанції, було враховано дані щодо особи засудженого ОСОБА_6 , який має 7 заохочень і 4 стягнення, які зняті та погашені у встановленому законом порядку, неодноразово судимий за умисні злочини та неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі тавжезвільнявся з них умовно - достроково, однак після звільнення знову вчиняв нові умисні злочини, що свідчить про тривале злочинне спрямування його поведінки та небажання стати на шлях виправлення.

Згідно із наявною у матеріалах справи характеристикою, ОСОБА_6 , утримуючись в Черкаському СІЗО характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав, за час перебування в ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35) характеризується посередньо, не працевлаштований, за період з березня 2021 року до березня 2022 року, заробітну плату не отримував, доходу не мав, намагається дотримуватись норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, відповідно до ст. 123 КВК України не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, на профілактичному обліку не перебуває, згідно із витягом з протоколу № 1 від 06 січня 2021 року, ОСОБА_6 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, у зв`язку з наявністю не знятих та непогашених стягнень.
Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 , хоч і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак, не характеризується як особа, яка сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, а тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого, про неналежне врахування судом першої інстанції того, що на час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення всі стягнення були зняті та погашені в установленому законом порядку, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки суд першої інстанції належним чином врахував всі дані, які враховуються при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, в тому числі і те, що стягнення, є погашеними, а також наявність у ОСОБА_6 заохочень, та обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, оскільки він не довів своє виправлення. Крім того, відсутність, на момент розгляду заяви засудженого ОСОБА_6 діючих стягнень не можна визнати тим чинником, який беззаперечно доводить його виправлення.
Не можуть свідчити про виправлення та перевиховання засудженого і його посилання в апеляційній скарзі на те, що до березня 2021 року він був працевлаштований, а потім неофіційно працював у житловій зоні виправної колонії, за що йому було винесено декілька подяк, оскільки із матеріалів справи вбачається, що поведінка засудженого ОСОБА_6 за весь час перебування в установі відбування покарання не свідчила про його сумлінне ставлення до праці, при цьому даних про те, що з березня 2021 року він працював у житловій зоні в матеріалах справи відсутні. Крім того, з довідки про стягнення та заохочення слідує, що заохочувався засуджений ОСОБА_6 за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, а не за сумлінне ставлення до праці, на що посилається засуджений. До того ж дотримання умов режиму відбування покарання є мірою необхідної поведінки, обов`язком особи, засудженої до відбування покарання у виді позбавлення волі.
Таким чином, доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 щодо ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги засудженого не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4