УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/17252/21

Провадження №: 1-кс/755/1474/22

"23" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст.ст. 303, 304 КПК України за скаргою від імені ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення дізнавача про закриття кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001174 від 10.04.202021, установив:

23.08.2022 у провадження цього місцевого суду надійшла дана скарга, котра подана від імені ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення дізнавача від 18.12.2021 (отримане 12.08.2022) про закриття кримінального правопорушення до ЄРДР за № 0001174 від 10.04.202021.

Відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст. ст. 75, 76 КПК України, було визначено слідчу суддю ОСОБА_1 та передано провадження - 23.08.2022.

При отриманні скарг у порядку ст. 303 КПК слідчий суддя перевіряє питання про те чи подано скаргу уповноваженою на те особою у межах строків окреслених ст. 304 КПК до належного суду.

Здійснивши указану перевірку в ці справі Суд установив таке.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
У постанові від 17 лютого 2021 року в справі № 712/11592/18 Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати в т.ч. вказав, що використання факсимільного відтворення підпису для посвідчення процесуальних документів не передбачено чинним законодавством і, з огляду на імперативний метод правового регулювання кримінальної процесуальної діяльності («дозволено те, що прямо передбачено законом») є порушенням процесуальної форми.
Цю ж неприйнятність ВС констатував і в постановах Касаційного господарського суду від 15.05.2018 у справі №922/4590/16, від 23.11.2018 у справі №5023/1668/11, від 03.05.2018р. у справі №922/1743/17, від 05.06.2018р. у справі №5027/805-б/2012.

В цій ситуації Суд з`ясував, що всі надіслані на адресу суду документи (скарга, копія свідоцтва, ордеру тощо) підписані з високим ступенем імовірності не ОСОБА_2 , а з використанням факсиміле, що не може вважатися підписом цієї особи, а тому з даного питання зауважується, що чинне законодавство України нормативно не визначає поняття факсиміле, проте, частиною 3 статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-цифрового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Кримінальним процесуальним законом не передбачено можливість факсимільного відтворення підпису для посвідчення процесуальних документів учасниками процесу.
З огляду на зазначене, слідчий суддя, у цій ситуації, ураховуючи окреслені Верховним судом у наведеному судовому рішенні орієнтири, вважає, що використання факсимільного відтворення підпису для посвідчення процесуальних документів не передбачено чинним законодавством і, з огляду на імперативний метод правового регулювання кримінальної процесуальної діяльності («дозволено те, що прямо передбачено законом») є порушенням процесуальної форми.

Тим паче, що цього ж підходу ВС притримувався і в інших справах, а саме ухвалах Верховного Суду від 05.06.18р. у справі № 826/811/17, від 26.01.2018р. у справі № 903/546/17, від 26.01.18р. у справі № 922/1743/17.

Також у цих справах ВС (№ 826/811/17, № 903/546/17, № 922/1743/17) сформував наслідки такого порушення, а саме повернення звернення особі від імені якої воно подане.
Так, як факсиміле це печатка, за допомогою якої відтворюється підпис, який є копією підпису уповноваженої особи. Факсиміле від власноручного підпису відрізняється тим, що відсутня можливість стверджувати, що документ містить дійсну волю особи, чий підпис відтворено.

Відсутність підпису у скарзі унеможливлює її розгляд по суті, у силу норм ст.ст. 7, 9 КПК України.

Також наслідок застосування такого пособу завірення документів потягнув за собою і констатацію факту того, що додані до звернення ордер та свідоцтво не є такими, що завірені в належний спосіб.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником.
Повноваження представника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, - якщо представником є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні; 2) копією установчих документів юридичної особи - якщо представником є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; 3) довіреністю - якщо представником є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.
Перелік документів, що засвідчують повноваження адвоката у кримінальному провадженні, встановлено у ч. 1 ст. 50 КПК. Зокрема, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 648/3629/17 (провадження № 51- 9792 кмо 18) у ч. 1 ст. 50 КПК законодавець закріпив дві групи документів, наявність яких підтверджує повноваження захисника на участь у конкретному кримінальному провадженні та які обов`язково надаються суду: документ, що підтверджує право особи на заняття адвокатською діяльністю (оскільки захисником може бути тільки адвокат) та документи, що підтверджують право цієї особи бути захисником (здійснювати захист у конкретному кримінальному провадженні). При цьому законодавець у ч. 1 ст. 50 КПК імперативно закріпив надання адвокатом свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (п. 1 ч. 1 ст. 50 КПК) та документа з передбаченого в п. 2 ч. 1 цієї статті альтернативного переліку документів. Тобто зобов`язав адвоката надати суду свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та надав право альтернативного вибору щодо документів, передбачених у п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК, якими може бути підтверджено повноваження захисника у кримінальному провадженні.

При цьому таке, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю має бути належним чином оформлене (див. ухвалу ККС ВС від 03.04.2020 у справі № 487/2256/17), а саме засвідчено, як копія.

Разом з тим, слід відмітити, що особа від імені, котрої подано скаргу на підтвердження своїх повноважень надала копію свідоцтва, яка завірена у спосіб, котрий не дає можливості стверджувати, що документ містить дійсну волю особи, чий підпис відтворено в наслідок використання факсимільного відтворення підпису для посвідчення процесуальних документів, що не передбачено чинним законодавством і, з огляду на імперативний метод правового регулювання кримінальної процесуальної діяльності («дозволено те, що прямо передбачено законом») є порушенням процесуальної форми.
Це ж саме стосується і світлокопії ордеру.
ККС ВС в ухвалі від 26.09.2019 у справі № 243/3624/15-к аналізуючи питання дотримання касатором вимог ст. 50 КПК констатував порушення указавши, що в супереч положенням зазначених норм КПК захисник надав Суду копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, яку не завірено у встановленому законом порядку.
Також, Верховний суд в ухвалах від 05.01.2018 у справі К/9901/224/18, від 01.03.2018 у справі № 812/1121/17 зазначив, якщо світлокопія довіреності представника не засвідчена не є документом, що посвідчує повноваження представника у суді. Таким чином, копія довіреності не є документом, що посвідчує повноваження на представництво, позаяк таким документом є або оригінал довіреності або засвідчена в установленому порядку її копія.
Відповідно, у цій ситуації, ураховуючи окреслені Верховним Судом у наведених судових рішеннях орієнтири щодо правозастосування у питанні порядку та способу підтвердження повноважень захисником згідно ст. 50 КПК, на думку слідчого судді, копія свідоцтва, яка завірена, з порушенням процесуальної форми, указує на те, що воно не є документом, що посвідчує повноваження представника у суді, а тому не можливого говорити про дотримання та надання документів визначених п. 1 ч. 1 ст. 50 КПК.
Тим самим, ОСОБА_4 не підтвердила повноваження представника у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 50 КПК.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має права її подавати.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що ця скарга підлягає поверненню з роз`ясненням того, що повернення скарги, згідно із ч. 7 ст. 304 КПК України, не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді.

З цих підстав та керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, Суд постановив:

скаргу повернути особі від імені якої її подано.

Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України.

Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надіслати особі, від імені якої її подано, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідча суддя Оксана БІРСА