Справа № 466/9314/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2022 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові кримінальне провадження №0000919 від 25.12.2014р. про обвинувачення гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Добросин Жовківського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працездатного, офіційно непрацюючого, одруженого, несудженого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000919 від 25.12.2014р. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а саме в тому, що в один із днів третьої декади лютого 2012 року, між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_7 виникли усні договірні відносини, відповідно до яких, ОСОБА_6 мав придбати за кордоном та доставити для ОСОБА_7 вживаний автомобіль марки «Мерседес», за кошти в сумі 15 000 євро (в еквіваленті на українську валюту станом на момент вчинення кримінального правопорушення 156 900грн), які мав надати йому потерпілий. Дійшовши спільної згоди із потерпілим, ОСОБА_6 , з метою особистого збагачення вирішив заволодіти вказаними вище грошовими коштами в сумі 156 900грн.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення 28.02.2013 року близько 14.00год. ОСОБА_6 перебуваючи на автомобільній парковій частині підприємства «Макдональдз Юкрейн ЛТД», що по пр. В. Чорновола, 12 в м. Львові, здійснюючи свій злочинний задум, шляхом обману, під вигаданим приводом придбання за кордоном для ОСОБА_7 вживаного автомобіля марки «Мерседес» та доставки його на територію України, зловживаючи довірою, отримав від потерпілого грошові кошти в сумі 156 900грн. та згоду на їх використання для покупки вищевказаного автомобіля.

Цього дня ОСОБА_6 , реалізовуючи свій протиправний задум, спрямований на вчинення корисливого злочину, заволодівши грошовими котами ОСОБА_7 , отриманими шляхом обману та зловживання його довірою, залишив місце вчинення злочину, розпорядившись майном,здобутим шахрайським способом, на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на 156900грн., яка в двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину заперечив. Вважає звинувачення надуманим та безпідставним.

Зазначив, що жодних домовленостей з ОСОБА_7 щодо придбання за кордоном вживаного автомобіля марки Мерседес на суму 15 000 Євро і доставки такого автомобіля ОСОБА_7 в Україну не було ні в лютому 2012р., ні в будь-який інший час. Про даний факт він вперше почув під час його допиту в поліції.

ОСОБА_6 також заперечив свою зустріч з ОСОБА_7 28.02.2013 року близько 14.00 год. на автомобільній парковій частині підприємства «Макдональдз Юкрейн ЛТД» на пр. В. Чорновола, 12 у м. Львові чи в будь-який інший час та отримання ним від ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 15000 євро для придбання за кордоном для останнього та доставки в Україну вживаного автомобіля марки «Мерседес»

В судовому засіданні ОСОБА_6 також повідомив, що в 2011 2013 роках він займався реалізацією вживаних автомобілів виключно на території України, за кордоном автомобілі не купував.

З ОСОБА_7 він знайомий приблизно з 2011 року. Надавав йому в 2012р. послуги щодо купівлі-продажу автомобілів на території України. Пояснив, що, зокрема, займався продажем автомобіля «БМВ» моделі «735», який належав тестю потерпілого. Між ним та ОСОБА_7 були певні домовленості, яких останній не дотримався, не повернув автомобіль покупцеві, у зв`язку з чим ОСОБА_7 був винен йому грошові кошти в сумі 8000доларів США.

Зрозумівши, що ОСОБА_7 ввів його в оману та не має наміру повертати вказані кошти, ОСОБА_6 запропонував продати належний ОСОБА_7 автомобіль Мерседес моделі S 500 2005 року випуску в нерозмитненому стані. Зі згоди ОСОБА_7 він продав цей автомобіль. Покупець частинами віддавав кошти, а ОСОБА_6 передавав їх ОСОБА_7 . Останню частину коштів за автомобіль, отриманих від покупця, він ОСОБА_7 не передав, врахував їх в погашення боргу ОСОБА_7 перед ним.

Вважає, що жодних інкримінованих йому шахрайських дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_7 він не вчиняв. Просить суд його виправдати.

Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , показання свідків, дослідивши та перевіривши представлені суду стороною обвинувачення та стороною захисту письмові докази, суд вважає, що вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду та не доведено обвинуваченням.

Принцип законності, який відноситься до загальних засад кримінального провадження та закріплений у ст. 9 КПК України, встановлює, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Конституція України у статті 62, гарантуючи права і свободи людини і громадянина, закріпила положення, за яким ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цей конституційний принцип знайшов своє втілення у ст.17 КПК України, за якою особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Також саме прокурор, слідчий, згідно з вимогами ст.25 КПК України, зобов`язані в межах своєї компетенції, розпочавши досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, а також відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Нормами ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладено на прокурора. Отже, прокурор, як сторона обвинувачення, несе обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, безпосередньо у судовому засіданні.

За ч.2 ст.94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК.

Суд відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При вирішенні даного кримінального провадження по суті суд також враховує, що відповідно до роз`яснень, які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Як зазначено в постанові ККС ВС у справі № 754/17019/17 «при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. <…> Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», згідно якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який грунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненому у великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Згідно ст.190 КК України шахрайством з об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою незаконного заволодіння чужим майном.

Як на докази винуватості ОСОБА_6 прокурор покликається на показання потерпілого ОСОБА_7 , показання свідка ОСОБА_8 , брата потерпілого, та письмові докази письмові заяви ОСОБА_7 від 12.08.2013р. про вчинення кримінального правопорушення та від 23.08.2013р. про залучення його як потерпілого.

Допитаний судом потерпілий ОСОБА_7 дав показання про те, що знайомий з ОСОБА_6 приблизно з 2011р., оскільки той є чоловіком близької подруги його ( ОСОБА_7 ) дружини. Вони спілкувалися час від часу. Йому було відомо, що ОСОБА_6 на замовлення приганяє транспортні засоби на територію України. ОСОБА_6 займався продажем автомобіля його тестя, кошти від реалізації повернув одразу. Тому він довіряв ОСОБА_6 , звернувся до нього з проханням пригнати з Європи автомобіль марки Мерседес S класу, на що той погодився. З цією метою він в лютому 2013 року, в світлий час доби в м. Львові на парковці біля «Макдональдза» на пр. В. Чорновола в машині ОСОБА_6 передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 15 000 Євро. При передачі коштів в автомобілі був присутній його рідний брат ОСОБА_9 , котрий знав з якою метою передаються кошти. Ця передача коштів не оформлялася жодними письмовими документами, оскільки ОСОБА_7 довіряв ОСОБА_6 . Автомобіль ОСОБА_6 обіцяв пригнати для нього за 1-2 місяці.

Однак ОСОБА_6 впродовж домовленого часу автомобіль не пригнав. Тому він заявив вимогу повернути кошти. Про повернення коштів спілкувався з ОСОБА_6 по телефону та інколи зустрічався. ОСОБА_6 обіцяв віддати кошти. Якось ОСОБА_6 зателефонував йому та запропонував приїхати на якусь мийку для з`ясування обставин. Він не погодився, після цього припинив спілкування з ОСОБА_6 та звернувся в поліцію.

На запитання захисту потерпілий не назвав яку саме модель автомобіля Мерседес він замовляв, не конкретизував тип кузова, колір автомобіля, рік випуску, об`єм двигуна, колір салону, тощо.

Свідок ОСОБА_9 дав в суді показання про те, що є рідним братом потерпілого. В кінці лютого 2013 року він був присутній при тому, як брат, ОСОБА_7 , передавав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 15000 євро для придбання автомобіля. Ця передача коштів відбулася в м.Львові на пр. В. Чорновола на парковці біля «Макдональдза» в автомобілі, на якому приїхав ОСОБА_6 , але марки автомобіля не пригадує.

Щодо письмових доказів, які прокурором покладені на підтвердження обвинувачення : заяви ОСОБА_7 від 12.08.2013р. про вчинення злочину та заяви ОСОБА_7 від 23.08.2013р. про залучення як потерпілого, то вони не є доказами в розумінні ст. 84 КПК України, та не приймаються судом до уваги при ухваленні вироку, оскільки заява про злочин є підставою внесення відомостей в ЄРДР і наведені в ній обставини підлягають перевірці і підтвердженню доказами в ході досудового розслідування. Заява про залучення до провадження як потерпілого, подана в порядку ч.2 ст.55 КПК України, є свідченням наміру ОСОБА_7 брати участь у кримінальному провадженні в якості потерпілого. Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, судом був допитаний потерпілий ОСОБА_7 . І саме його показання в суді, відповідно до ст.84 КПК України, є джерелом доказів і приймаються судом до уваги в сукупності з іншими доказами у справі.

Інших належних письмових доказів на підтвердження вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, та винуватості ОСОБА_10 у його вчиненні сторона обвинувачення не подала.

У відповідності до ч.6 ст.22 КПК України судом, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, були створені сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За клопотанням сторони захисту судом були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Згідно показань свідка ОСОБА_11 , наданих в судовому засіданні, ОСОБА_6 за проханням ОСОБА_7 продав автомобіль марки «БМВ» моделі «735» покупцеві на ім`я ОСОБА_14 в розстрочку з поетапною оплатою. Покупець оплатив першу частину суми в розмірі 5-6 тис. доларів США. Пізніше ОСОБА_7 забрав цей автомобіль від ОСОБА_14 назад і залишив в себе, а 5-6 тис. доларів США не повернув. Ці кошти повертав ОСОБА_14 вже ОСОБА_6 . Крім цього, ОСОБА_6 давав ОСОБА_7 гроші в розмірі 1 тис. доларів США на ремонт автомобіля. Також ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_6 продав автомобіль ОСОБА_7 марки Мерседес класу S ОСОБА_12 , а кошти за цей автомобіль повертав через ОСОБА_12 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказав, що ОСОБА_6 продавав автомобіль Мерседес моделі S, що належав ОСОБА_7 . Повідомив, що до того передавав ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 2 тис. доларів США від ОСОБА_6 .

Показаннями цих свідків та показанням свідка ОСОБА_13 , дружини обвинуваченого ОСОБА_6 , підтверджуються показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо обставин знайомства, взаємовідносин між ним та потерпілим ОСОБА_7 . В судовому засіданні ці свідки не підтвердили що ОСОБА_6 отримував від ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 15 000 Євро для купівлі автомобіля за кордоном та щодо даних обставин нічого повідомити не могли.

В ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту судом було призначено судову психологічну експертизу з використанням поліграфа в КНДІСЕ (за дорученням в Хмельницькому відділенні). Відповідно до ухвали суду від 01.03.2018р. така експертиза призначалася щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , а також щодо потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 , за умови їх згоди.

Обвинувачений ОСОБА_6 добровільно пройшов судову психологічну експертизу із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфу з метою підтвердження правдивості власних показів. ОСОБА_7 і ОСОБА_9 наміру проходити таку експертизу не виявили та для проведення експертизи не з`явилися.

Згідно висновку експерта №733/18-26 від 22.08.2019 року, у ході психологічного дослідження з використанням поліграфу були виявлені, психофізіологічні реакції, які мають виражені ознаки достовірності та дозволяють стверджувати що :

- ОСОБА_6 у лютому 2012 року не домовлявся з ОСОБА_7 придбати за кордоном автомобіль марки «Мерседес» (п.1 Висновків);

- ОСОБА_6 не мав домовленості з ОСОБА_7 пригнати автомобіль для останнього з-за кордону (п.2 Висновків);

- ОСОБА_6 28.02.2013 року не зустрічався з ОСОБА_7 у м. Львові на парковці біля «Макдональдзу» з приводу придбання за кордоном автомобіля марки «Мерседес» (п.3 Висновків);

- ОСОБА_6 взимку 2013 року не зустрічався з ОСОБА_7 у м. Львові на парковці біля «Макдональдзу» з приводу придбання за кордоном автомобіля марки «Мерседес» (п.5 Висновків);

- ОСОБА_6 не зустрічався з ОСОБА_7 та його братом, ОСОБА_9 , у м. Львові на парковці біля «Макдональдзу» (п.6 Висновків);

- ОСОБА_6 не отримав від ОСОБА_7 на парковці біля «Макдональдзу» грошові кошти у сумі 15 000 тисяч євро (п.7 Висновків).

Таким чином, в ході судової психологічної експертизи підтверджено, що ОСОБА_6 жодних домовленостей з ОСОБА_7 , пов`язаних з купівлею та доставкою останньому автомобіля марки Мерседес із закордону не мав, жодних коштів в сумі 15 000 Євро ОСОБА_6 від ОСОБА_7 не отримував.

Цей висновок підтверджує достовірність показань обвинуваченого ОСОБА_6 на заперечення самої події злочину.

Вказаний експертний висновок та його результати стороною обвинувачення не спростовані.

За клопотанням сторони захисту судом було досліджено клопотання та ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей та документів, а саме інформації про роздруківки телефонних дзвінків номерів телефонів, які були в користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також протокол тимчасового доступу до речей і документів (т.1 а.с.61,64,90-91,92-93,97,99,101-102). Доступ було взято до номерів телефонів ОСОБА_6 , які вказував потерпілий як номери за якими відбувалось з`єднання між ними.

Згідно отриманої інформації не відбувалося взаємних з`єднань між вказаними потерпілим номерами його телефону і телефону обвинуваченого ОСОБА_6 у період лютого 2012р. та лютого 2013р., коли відповідно до обвинувального акту відбулись зустрічі між ними та передача коштів.

Із вказаного слід зробити висновок, що потерпілим не було надано достовірної інформації щодо його контактів (телефонних розмов) з обвинуваченим у зазначений в обвинувальному акті період часу, яка б була підтверджена належними доказами. Отже, відсутні докази на підтвердження телефонних розмов та домовленостей про зустрічі між потерпілим і обвинуваченим.

Представником потерпілого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_15 суду було подано копії витягів про внесення відомостей до ЄРДР та копію протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 24.03.2017р. у іншому кримінальному провадженні №0000021 від 20.03.2017р. за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Представник пояснив, що дані копії документів надаються з метою характеристики обвинуваченого ОСОБА_6 . Однак, ці докази є недопустимими і не приймаються до уваги. Винуватість особи у вчиненні злочину підтверджується вироком, який набрав законної сили. Відповідно до ст.88 КПК України докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, в основу обвинувачення ОСОБА_6 покладено лише покази потерпілого ОСОБА_7 та покази свідка, його рідного брата ОСОБА_9 . Вказані особи є зацікавленими, оскільки майновий інтерес у справі становить 15000євро.

Покази потерпілого та свідка ОСОБА_9 не підтверджені жодними іншими доказами.

Водночас, вказані потерпілим та свідком обставини спростовуються показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , висновком експерта №733/18-26 від 22.08.2019 року; матеріалами тимчасового доступу до роздруківок телефонних дзвінків.

Відтак, свідчення потерпілого та свідка обвинувачення викликають обґрунтовані сумніви у їх достовірності і суд ставиться до них критично.

Пред`являючи ОСОБА_6 обвинувачення за ч.3 ст.190 КК України прокурору слід було довести в суді не лише факт заволодіння майном потерпілого шляхом обману та зловживання довірою, а й наявність у обвинуваченого на момент такого заволодіння майном умислу та мети його привласнити.

Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання. Саме собою неналежне виконання особами зобов`язань не є достатньою підставою для висновку про вчинення ними шахрайства. Про це йдеться у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2019р. у справі № 161/18755/13-к. ККС ВС зробив висновок, що за відсутності доказів існування у особи в момент заволодіння коштами мети їх привласнення не доведено поза розумним сумнівом наявності в діянні цієї особи суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Отже, висновок суду про доведеність їхньої винуватості не можна визнати обґрунтованим, а оскаржувані рішення ? законними.

Сторона обвинувачення в суді за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів не довела, що встановлена в суді сукупність обставин виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом цього судового розгляду, крім того, що був вчинений злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

Прокурор не спростував надану обвинуваченим ОСОБА_6 версію його взаємовідносини з потерпілим ОСОБА_7 , яка підтверджуються іншим дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показаннями свідків, висновком експерта, що свідчить про те, що така версія є обґрунтованою та більш вірогідною.

Постановляючи вирок у даній справі суд при всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, вважає, що під час судового провадження не здобуто та не надано суду безсумнівних доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про те що мало місце вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 .

У відповідності до п.1 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

У даному кримінальному провадженні суд дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 .

Відповідно до ст.129 КПК України при ухваленні виправдувального вироку якщо не доведено вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, суд відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід до ОСОБА_6 на час ухвалення вироку не застосований.

Керуючись ст.ст.370,373,374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Речовий доказ магнітний компакт диск CD-R сірого кольору залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід не застосовувався.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок складено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Копію вироку негайно вручити виправданому та прокуророві.

Суддя ОСОБА_16 -Шумська