Провадження № 1-кп/643/1213/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.11.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
представника потерпілого: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000227 від 11.01.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
До Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000227 від 11.01.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Означене клопотання обґрунтовано тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000227 від 11.01.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не було встановлено особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України та жодній особі, у межах кримінального провадження не пред`явлено підозри. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України відноситься до кримінальних проступків і відповідно до ст. 49 КК України з дня внесення відомостей до ЄРДР 11.01.2013 р. минув трирічний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, є підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні прокурор означене клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник потерпілого заперечував, посилаючись на те, що з січня 2013 року жодних слідчих дій не було проведено, почеркознавча експертиза була визнана суддею ОСОБА_5 недійсною, крім того без відповіді залишилися заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Також зазначив, що потерпілому завдана значна шкода та органами досудового розслідування не вірно визначено кваліфікацію кримінального правопорушення. Вважає, що свою бездіяльність слідчі органи та прокуратура намагаються прикрити закриттям справи.

Розглянувши клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000227 від 11.01.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд зазначає наступне.
11.01.2013 року ОСОБА_8 звернувся до Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області із заявою, в якій зазначив, що проживає разом із своєю сім`єю, а саме сином, дружиною сина та доньками сина, за адресою: АДРЕСА_1 . Його батьки не мали ключів від вищезазначеної квартири, при цьому документи, що підтверджують право власності батька на вказану квартиру, у тому числі й технічний паспорт, з моменту їх отримання зберігалися у зазначеній квартирі. В кінці травня, а саме 27.05.2011 року він отримав попередження від своєї сестри ОСОБА_9 про те, що на підставі Договору дарування квартири від 15 грудня 2004 року вона розриває договір найму житлово приміщення з його сином ОСОБА_6 та просить залишити квартиру його особисто, а також усіх осіб, які проживають разом із ним. До відповідної заяви були долучені наступні документи: копія договору дарування, витяг про реєстрацію права власності. Ці документи викликають у нього сумнів щодо їх автентичності, оскільки:

- нотаріуси Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори підтверджують, що такого договору не існує;

- особа, вказана у договорі дарування як « ОСОБА_10 » ніколи не був власником квартири АДРЕСА_2 ;

- власником квартири АДРЕСА_2 був його батько « ОСОБА_11 »;

- в момент укладення договору дарування нотаріус не мав можливості здійснити перевірку на предмет належності його батьку квартири, оскільки технічний паспорт постійно знаходився і знаходиться у нього;

- також нотаріус не міг засвідчити передачу ключів від зазначеної квартири та технічного паспорту, які постійно зберігалися у нього;

- нотаріус не міг засвідчити такий договір оскільки порушуються права третіх осіб, у тому числі і його як співвласника частини квартири.

Відповідно до Витягу з кримінального провадження № 0000227 від 11.01.2013, 11.01.2013 року до Московського РВ із заявою звернувся ОСОБА_8 , про те, що нібито на його думку в діях його сестри ОСОБА_9 та нотаріуса є ознаки складу шахрайства, у зв`язку із тим, що остання просить його та усіх осіб, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , звільнити квартиру на підставі договору дарування квартири від 15.12.2004 р. (ЖЄО від 11.01.2013 р.).

Пунктом 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

У положенні п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Аналіз норми п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України свідчить про те, що закриття кримінального провадження за вказаною правовою підставою може мати місце лише у разі доведеності події кримінального правопорушення, її юридичної кваліфікації та за умов невстановлення особи, яка його вчинила, та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У той же час, клопотання прокурора не містить висновку про доведеність події кримінального правопорушення та про її юридичну кваліфікацію.

Зміст клопотання прокурора свідчить про те, що у суду не виникло обов`язку закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Суд звертає увагу на той факт, що на початкових етапах досудового розслідування особа відносно якої були внесені відомості до ЄРДР була відома, так як на неї прямо вказував потерплій.

Разом з тим, за результатами слідчих дій та досліджених документів встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та на яку вказав потерпій, чомусь виявилось не можливо, а тому наявні істотні суперечності між результатами досудового розслідування та обраними підставами для закриття кримінального провадження.

Крім того, у клопотанні про закриття кримінального провадження прокурором не зазначено про вартість матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок зазначеного кримінального правопорушення, а також, чи встановлювалась така матеріальна шкода взагалі, та якими саме доказами прокурор вважає доведеними її розмір, що у свою чергу ставить під сумнів правильність кваліфікації дій невстановленої особи саме за ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки ст. 190 КК України має кваліфіковані склади за ознакою розміру майнової шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, які відрізняються за ступенями тяжкості, а отже і за строками їх давності.

У зв`язку з викладеним, суд робить висновок про те, що клопотання прокурора про закриття кримінального провадження є передчасним.

Суд зазначає, що такого роду клопотання має бути достатньо мотивованим аби продемонструвати усім учасникам, що органами досудового розслідування було вичерпано всі можливі засоби для встановлення істини, але цього виявилося не достатньо. Фактично клопотання прокурора про закриття кримінального провадження містить в собі досить загальний опис кримінального провадження та загальні посилання на підстави для закриття кримінального провадження без ретельного аналізу та оцінки результатів роботи органів досудового розслідування, починаючи з 2013 року.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положенням ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 25 КПК України встановлено, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000227 від 11.01.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п. 3-1 ч.1 ст. 284 КПК України не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами п. 3-1 ч. 1 ст. 284, п. 2 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 369 372, 376, 392, 395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000227 від 11.01.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Кримінальне провадження № 0000227, за ознаками складу кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
Повний текст ухвали буде проголошено 04.11.2021 року о 13:00 год.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційної скарги поновлено, вважається, що ухвала набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1