ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/3323/21 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 646/6770/19 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20.10.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000112 від 03.08.2018, за частиною 3 статті 307, частиною 3 статті 313 КК України, -

встановила:

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20.10.2021, крім іншого, клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 терміном до 60 днів, тобто до 19.12.2021 включно.

Встановлено раніш визначений розмір застави в сумі 153 680 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_6 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з постійного місця проживання в м. Харкові, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20.10.2021 щодо продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою скасувати; прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні клопотання прокурора по кримінальному провадженню № 0000112 від 03.08.2018 про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою відмовити; обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, строком на 60 діб.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на порушення вимог кримінального процесуального законодавства при винесенні оскаржуваної ухвали, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, зазначає, що як у клопотанні прокурора, так і в оскаржуваній ухвалі суду не розкриті та не аргументовані ризики, які продовжують існувати протягом майже 2,5 років.

Не враховано судом і не надано жодної оцінки посланням захисту на те, що неможливість забезпечити прокурором свідків для допиту в суді протягом майже двох років призводить до нібито продовження існування ризиків впливу обвинуваченого на таких свідків.

Не надано жодної оцінки доводам щодо відсутності, навіть теоретично, вплинути на свідків.

Сторона захисту вважає, що ризик впливу обвинуваченого на свідків є нульовим і ґрунтується лише на припущеннях прокурора та суду.

Ризик переховуватися від суду не може бути пов`язаний з тяжкістю кримінального правопорушення, яке інкримінується.

Окрім посилання на пункт 1 частини 1 статті 177 КПК України у суду та прокурора відсутні будь-які дані, тим паче, підкріплені будь-якими доказами. З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що ОСОБА_6 раніше вчиняв будь-які дії, направленні на переховування як від органу досудового розслідування так і суду, а тому ризик його переховування відсутній.

Крім того, ОСОБА_6 має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи з приводу того, що зазначені обставини існували на час вчинення злочинів та не стали стримуючим фактором для обвинуваченого, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності ризику переховування його від суду - є безпідставними та суперечать положенням статті 178 КПК України, бо ці обставини враховуються саме при обранні чи продовженні запобіжного заходу, а тому протилежний підхід взагалі нівелює положення статті 178 КПК.

При цьому, посилання суду як на підставу для продовження запобіжного заходу на те, що обвинувачені вчинили злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, або прекурсорів в особливо великих розмірах - є фактично подвійним врахуванням обставин для підтвердження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК.

Щодо того, що обвинуваченому інкриміновано роль організатора та активного учасника злочинної, організованої групи, а вчинені ним кримінальні правопорушення носять підвищену суспільну небезпеку - то це не є правовою підставою, передбаченою статтею 178 КПК для врахування продовження строку тримання під вартою, оскільки ці обставини поглинаються тим, що ОСОБА_6 і так обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що фактично єдиною підставою для чергового продовження запобіжного заходу є тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому (від 9 до 12 років).

При цьому, суд незаконно враховує для продовження строку тримання під вартою той факт, що обвинувачений є несудимим в силу статті 89 КК України.

Ризик існування вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , відсутній, стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження цих доводів

Захисник зауважує, що з плином часу продовжуване тримання під вартою потребує більшого обґрунтування і сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Фактично єдиною підставою для тримання обвинуваченого під вартою є тяжкість інкримінованого злочину, однак ЄСПЛ вже неодноразово висловлювався з цього приводу, а саме ця обставина не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Також захисник звертає увагу, що ОСОБА_6 з 11.04.2019 року і до цього часу перебуває під вартою, тобто вже два роки і шість місяців.

Посилання суду на те, що розгляд справи ще триває та ризики тривають до теперішнього часу, - то з огляду на тривалість здійснення даного кримінального провадження, захист вважає таким, що не залежить від процесуальної поведінки обвинуваченого, а відтак не може розцінюватись як підстава для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також захисник посилається на те, що у разі обрання ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу (домашнього арешту) можливо запобігти тиску на свідків чи вчинення інших злочинів, адже у разі перебування обвинуваченого під домашнім арештом, це унеможливить його пересування по місту, та пошук свідків. Вважає, що наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КІІК України носить виключно формальний характер.

Сторона захисту переконана та стороною обвинувачення не спростовано, що домашній арешт може запобігти вчиненню нового кримінального правопорушення чи продовженню злочинної діяльності.

При цьому, захисник зазначає, що оскаржувана ухвала суду не містить мотивів неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Саме лише посилання суду на те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню ризиків - є недостатнім, лише формально зазначається судом без наведення жодних змістовних та переконливих аргументів.

Крім того, захисник зазначає, що стан здоров`я ОСОБА_6 робить подальше тримання його під вартою неможливим.

З медичної довідки, складеної Харківською міською медичною частиною №27 (вул. Полтавський Шлях, 99), вбачається, що стан здоров`я ОСОБА_6 стрімко погіршується, і йому встановлюються діагнози, яких на початку тримання під вартою виявлено не було. Зокрема, у ОСОБА_6 виявлені наступні хвороби: хронічний вірусний гепатит «С» в стадії ремісії; хронічний панкреатит; хронічний гастрит.

Згідно з відповіддю завідувача Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях від 17.03.2021, Харківська міська медична частина №27 звернулася до адміністрації КНП ХОР «ОКІЛ» з проханням вирішити питання щодо включення ОСОБА_6 до Державної програми щодо лікування хворих на вірусні гепатити В, С в умовах КНП ЗОР «ОКІЛ».

Тобто стан здоров`я ОСОБА_6 знаходиться на межі госпіталізації його до лікарні.

Відповідно до положень частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходив з тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів проти злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, або прекурсорів в особливо великих розмірах, та інших злочинів проти здоров`я населення, за які передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна; встановлені при обранні запобіжного заходу обвинуваченому ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, продовжують існувати та дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, з метою ухилення від відповідальності. Колегія суддів відхилено доводи захисника ОСОБА_7 про відсутність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки ризик переховування від суду обґрунтовується, серед іншого, можливими негативними для обвинуваченого ОСОБА_6 наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання у виді позбавлення волі понад 9 років. При цьому, судом враховано особу обвинуваченого, який на час обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не працював та не мав стабільного заробітку, у шлюбі не перебував, дітей не має, в силу статті 89 КК України раніше не судимий та вважав, що зазначені фактори свідчать про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків і, як наслідок, про можливість переховування його від суду, вчинення іншого (продовження вчинення) кримінального правопорушення. Також суд вважав, що продовжує існувати ризик впливу на свідків, оскільки показання останніми в судовому засіданні безпосередньо не надані, а також обвинувачений ОСОБА_6 відмовився від надання показань в порядку статті 63 Конституції України. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду по кримінальному провадженню. Крім того, обвинуваченому ОСОБА_6 встановлено альтернативний запобіжний захід - заставу в мінімальному розмірі з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків до сплину терміну тримання під вартою.

З такими висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 307, частиною 3 статті 313 КК України, які є особливо тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності або недоведеності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений має постійне місце проживання самі по собі не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не можуть зменшити доведені ризики та враховуються у сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні. Крім того, апеляційний суд, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, вважає, що ця обставина в даному випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до статті 178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, взято також до уваги наявність передбачених статтею 177 КПК України ризиків, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять медичного висновку щодо неможливості ОСОБА_6 перебувати в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_6 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для зміни чи скасування ухвали Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20.10.2021 за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог частини 4 статті 28 КПК України, згідно з якими кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово з метою запобігання надмірної тривалості судового розгляду.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20.10.2021 залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду з урахуванням перебування обвинуваченого під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: