Справа № 699/1369/18
Номер провадження № 1-кп/699/44/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2021 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника органу з питань пробації ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Корсуні-Шевченківському кримінальне провадження № 0000635 щодо обвинувачення

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черняховськ Калінінградської області Росія, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, військовозобов`язаного, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:
- 20.06.2018 року Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на строк 2 роки 6 місяців,
- 22.04.2021 року ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області скасовано звільнення від відбування покарання за вироком того ж суду від 20.06.2018 року

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.297 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_10 30 жовтня 2018 року, в невстановленим досудовим слідством час, знаходячись на території цвинтаря, розташованого за адресою вул. Чіковані в с. Яблунівка Звенигородського (колишня назва - Корсунь-Шевченківського) району Черкаської області, діючи умисно, з метою заволодіння металевими частинами конструкції пам`ятника та подальшої здачі вказаних предметів на пункти прийому металобрухту з метою отримання від цього коштів, тобто діючи з корисливих мотивів, нехтуючи етичними засадами суспільства щодо пошани до померлих, а також місць їх поховання, підійшов до місця поховання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та здійснив наругу над могилою ОСОБА_14 , а саме руйнування надмогильної споруди (пам`ятника), порушивши при цьому його цілісність шляхом демонтажу з могили двох нижніх частин пам`ятника, виготовлених з металу світлого кольору схожого на нержавіючий метал та викопавши металеві конструкції, а заволодівши ними з місця події зник, використавши вказаними предметами на власний розсуд, оплатно здав їх на пункти прийому металобрухту.

Будучи допитаним у суді обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України, визнав повністю і показав, що 30.10.2018 року на цвинтарі прибирав могилу батьків і помітив металеві предмети на могилі батьків потерпілого. У нього виникло бажання викрасти металеві предмети з вказаної могили та здати їх на брухт, щоб отримати кошти. З цією метою, за допомогою лопати і сокири, він демонтував елементи надгробного пам`ятника, далі викликав автомобіль таксі, на якому вивіз металеві вироби на пункти прийому металобрухту - частину в м. Корсунь-Шевченківський, а решту в смт. Стеблів Корсунь-Шевченківського району, за що отримав 400 грн. Отримані кошти витратив на власні потреби.

В судових дебатах та в останньому слові обвинувачений ОСОБА_10 повторно визнав свою причетність до наруги над могилою батьків потерпілого та підтвердив свою винуватість у вчиненні даного злочину.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України, доведена показаннями:
- потерпілого ОСОБА_8 про те, що 03.11.2018 року виявив пошкодження на могилі батьків. В цей день на цвинтарі він зустрівся із обвинуваченим, який запевнив його, що не вчиняв крадіжку металевих виробів. Про вчинення злочину він повідомив поліцію. Згодом було встановлено, що злочин вчинив ОСОБА_10 . Вважає, що до злочину могли бути причетні інші особи. Просив обрати сувору міру покарання обвинуваченому;
- свідка ОСОБА_15 , про те, що обвинувачений є його далеким родичем і сусідом, 03.11.2018 року вона разом зі своєю знайомою була на цвинтарі в с. Яблунівка, оскільки була поминальна ОСОБА_16 субота. Там вони помітили, що хтось прибрав могилу батьків обвинуваченого, могила батьків потерпілого була пошкоджена. Про це вони через односельців повідомили потерпілого;
- свідка ОСОБА_17 про те, що обвинуваченого знає як односельця. 03.11.2018 року вона разом з подругою була на цвинтарі в с. Яблунівка Корсунь-Шевченківського району. На цвинтарі виявили, що на могилі подружжя ОСОБА_18 порушений надгробний пам`ятник. Через знайомих вони повідомили потерпілого про вказані обставини. Згодом останній прийшов на цвинтар;
- свідка ОСОБА_19 , про те, що станом на листопад 2018 року приймав металобрухт в смт. Стеблів Корсунь-Шевченківського району. 30.10.2018 обвинувачений ОСОБА_10 приїхав до нього у вечірній час і запропонував ящик з нержавіючої сталі. Він погодився і придбав його за 320 грн, а через деякий час вказаний ящик вилучила поліція;
- свідка ОСОБА_20 , водія таксі ПП « ОСОБА_21 », про те, що обвинуваченого знає, як особу, що часто користується послугами таксі. Восени 2018 року останній викликав його на смітник в с. Яблунівка Корсунь-Шевченківського району. Там в автомобіль погрузили металеві предмети, які повезли на пункт прийому металобрухту в м. Корсунь-Шевченківський. Через деякий час ОСОБА_10 знову зателефонував йому і попросив відвезти брухт металу в смт. Стеблів Корсунь-Шевченківського району. Обвинувачений пояснив, що цей брухт належав його бабі. Вказані предмети не мали явних ознак надгробного пам`ятника, але були виготовлені із нержавіючої сталі;
- свідка ОСОБА_22 , сусідки обвинуваченого, про те, що в листопаді 2018 року вона виявила, що на місці погребіння рідних потерпілого був відсутній надгробний пам`ятник. Наступного дня вона зайшла на подвір`я, де проживав обвинувачений, там вона помітила в сумці металеві болти з надгробного пам`ятника. Крім цього, в сумці була сокира, молоток, ніж та інші інструменти. Виявлені болти вона взяла собі. В цей час баба обвинуваченого викликала поліцію з приводу того, що останній вкрав у неї в хаті батареї опалення. Згодом вона віддала болти від пам`ятника потерпілому.
Оцінюючи вказані докази винуватості ОСОБА_10 у їхній сукупності, суд прийшов до висновку, що винуватість останнього у вчиненні інкримінованих діянь доведена частково.
За таких обставин суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 3 ст.297 КК України, тобто наруга над могилою та незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, вчинене з корисливих мотивів.

Суд критично оцінює та відкидає як докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 надані органами досудового розслідування докази через їхню очевидну недопустимість, а саме:
-протокол огляду місця події та ілюстративну таблицю до нього від 03.11.2018 року місця поховання ОСОБА_14 та ОСОБА_13 на цвинтарі с. Яблунівка Корсунь-Шевченківського району, на момент огляду якого була відсутня гробничка від якої залишено місце слід (а.п. 58-62);
- протокол проведення слідчого експерименту від 27.11.2018 року та ілюстративної таблиці до нього, за участю обвинуваченого ОСОБА_10 та двох понятих, згідно якого обвинувачений відновив обставини злочину - демонтування пам`ятнику на цвинтарі в с. Яблунівка Корсунь-Шевченківського району, що мало місце 30.10.2018 року (а.п.63-68);

-заяву потерпілого ОСОБА_8 про приєднання до матеріалів кримінального провадження трьох бронзових гвинтів, які були знайдені в домоволодінні, де проживає ОСОБА_10 (а.п. 78);

-заяву ОСОБА_19 про добровільну видачу працівникам поліції ящика з нержавіючої сталі розміром 120?60см., який останній придбав у обвинуваченого для власних потреб (а.п. 69);

-заяву ОСОБА_20 про добровільну видачу працівникам поліції частини пам`ятника із металу світлого кольору у вигляді прямокутника розміром 55?25?10 см., який останній придбав у обвинуваченого за 120 грн. для власних потреб (а.п. 70);

- протокол огляду предметів та ілюстративної таблиці до нього від 14.11.2018, згідно якого оглянуто три гвинта з металу жовтого кольору та металевих предметів у формі прямокутника розмірами 92?47?52 см. та 72?32?12 см. (а.к. 71-75);
-постанову від 14.11.2018 року про визнання речовими доказами трьох гвинтів з металу жовтого кольору схожого на бронзу, двох металевих прямокутних пустотілих ящика розмірами 92?47?52 см. та 72?32?12 см. відповідно та передачу потерпілому під розписку на відповідальне зберігання (а.п. 76);

- розписку потерпілого ОСОБА_8 про отримання на відповідальне зберігання трьох гвинтів з металу жовтого кольору схожого на бронзу, двох металевих прямокутних ящика розмірами 92?47?52 см. та 72?32?12 см. (а.п. 77);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.11.2018 року, під час якого свідок ОСОБА_20 , в присутності двох понятих, впізнав особу під №2 ОСОБА_10 (а.п. 128-130 том 1);
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.11.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 , в присутності двох понятих, впізнав особу під №2 ОСОБА_10 (а.п. 131-133 том 1).
Визнаючи вказані докази недопустимими суд керується положеннями ст.86 КПК України, згідно якої доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно приписів ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Пунктом 3 ч. 2 ст.87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як порушення права особи на захист.
Крім того, суд приймає до уваги те, що відповідно до приписів ч.1 ст.290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Разом з тим, згідно положень ч. 12 ст.290 КПК України суд не має права допустити відомості, що містяться в матеріалах кримінального провадження, як докази, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті.
Пунктом 2 ч.1 ст.49 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено у суді всупереч клопотанню ОСОБА_10 захисник йому на стадії надання доступу до матеріалів справи для ознайомлення призначений не був.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження було достовірно встановлено та не спростовано органами досудового розслідування, що на час виконання вимог ст.290 КПК України обвинувачений ОСОБА_10 перебував під вартою та утримувався в Черкаському СІЗО.
Будучи допитаним у суді обвинувачений ОСОБА_10 показав, що належним чином йому не були відкриті матеріали досудового розслідування. 29.11.2018 року в СІЗО слідчий пред`явив матеріали кримінального провадження для ознайомлення шляхом швидкого перелистування перед його очима сторінок справи. Після чого він відмовився підписувати протокол надання доступу до матеріалів досудового розслідування та попросив слідчого призначити йому захисника, внаслідок чого в даному протоколі залишився написаний його рукою текст: «з матеріалами ознайомився», але відсутінй його особистий підпис.

За таких обставин, з метою перевірки показань обвинуваченого та визначення допустимості доказів судом, за згодою як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, була призначена судова почеркознавча експертиза (т.1 а.с.а.с.148-150)

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №1/286 від 26.03.2019 року (т.1 а.с.а.с.180-185) підпис від імені ОСОБА_10 в протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.11.2018 року виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою з наслідуванням його підпису.
Встановлення особи яка вчинила вказане діяння не відноситься до компетенції суду, що розглядає дану справу, але викликало у суду обгрунтований сумнів щодо допустимості доказів, зібраних органами досудового розслідування.
Таким чином, діючи у відповідності до приписів ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, тобто трактуючи усі сумніви на користь обвинуваченого, суд погодився з твердженнями обвинуваченого про порушення органами досудового розслідування норм кримінального процесуального закону щодо пред`явлення доказів стороні захисту, порушення права останнього на захист та відкинув зазначені вище докази.
Разом з тим, суд критично оцінює та вважає неприпустимим твердження прокурора ОСОБА_6 в судових дебатах щодо неправомірності дій суду по перевірці показань обвинуваченого щодо порушення його права на захист та невідкриття у належний спосіб йому матеріалів кримінального провадження шляхом призначення зазначеної вище судової експертизи, оскільки в даному випадку дії суду були спрямовані не на збирання доказів на стороні обвинувачення чи сторони захисту, а безпосередньо спрямовані на перевірку допустимості доказів, пред`явлених однією із сторін.
Приймаючи до уваги обов`язок суду виконати вимоги ст.94 КПК України щодо оцінки доказів сторін, суд вважає вказані дії прокурора у суді правовим нігілізмом, спрямованим на приховування явних недоліків досудового розслідування.
Крім того, суд критично, як спробу створити додаткові підстави для оскарження судового рішення, оцінює спробу сторони обвинувачення представити у суд додаткових свідків в судовому засіданні 24.12.2021 року, тобто після проведених у справі судових дебатів, оскільки протягом усього часу розгляду справи судом прокурор не спромігся забезпечити явку свідків обвинувачення у суд, а судом в повному обсязі були виконані вимоги ст.363 КПК України щодо закінчення з`ясування обставин у справі, перевірки їх доказами та за згодою прокурора, потерпілого, його представника, обвинуваченого та захисника 09.11.2021 року було розпочато судові дебати.
У зв`язку з вказаною обставиною суд вважає необхідним роз`яснити прокурору, що судові дебати є стадією закінчення судового розгляду кримінального провадження, яка має своє особливе значення у кримінальному процесі, яке є відмінним від стадії пред`явлення суду доказів, а відновлення судового розгляду є виключною прерогативою суду.
Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що 19.04.2020 в період часу з 13:00 год. до 16:00 год., перебуваючи в середині домоволодіння АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_23 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, з метою здійснення викрадення чужого майна і зверненням його на свою користь, шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку мобільного телефону марки «Samsung» моделі DUOS GT-E1202, вартістю згідно висновку експерта № 8/399 від 24.04.2020 - 256 гривень 67 копійок, що належить на праві власності ОСОБА_23 .

Після чого, місце вчинення злочину ОСОБА_10 покинув, завдавши потерпілому ОСОБА_24 матеріальних збитків на вказану суму.

Вказані дії ОСОБА_10 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Щодо вказаного обвинувачення обвинувачений ОСОБА_10 у суді свою причетність до вчинення крадіжки заперечив та показав, що 19.04.2020 року він домоволодінні потерпілого ОСОБА_23 не був, а останній оговорив його через неприязні стосунки. Наявну в матеріалах справи заяву про добровільну видачу мобільного телефону він написав у відділенні поліції після затримання, але насправді вказаний телефон йому дала його сестра. Після цього він вставив у зазначений телефон свою сім-карту і батарею живлення. Безпосереднє вилучення телефону відбулося після того, як працівники поліції затримали його біля приміщення «Ощадбанку», виявили у нього телефон та одразу визначили, що він належить ОСОБА_23 .

На підтвердження винуватості ОСОБА_25 за вказаним епізодом прокурором у суді були надані наступні докази:

- Показання потерпілого ОСОБА_23 , який показав, що станом на весну 2020 року він користувався належним йому мобІльним телефоном «Samsung». 19.04.2020 року до нього прийшов ОСОБА_10 і разом вони вживали алкогольні напої. Вранці наступного дня він виявив відсутність свого мобільного телефону та запідозрив у цьому ОСОБА_26 . Про вказані обставини він повідомив органи поліції. Через деякий час ОСОБА_10 розповів йому, що продав телефон невідомій особі за 50 грн.

Крім того, потерпілий ОСОБА_23 показав суду, що впізнання телефону із застосуванням подібних телефонів з ним під час досудового розслідування не проводилося, а його телефон мав характерну ознаку у вигляді подряпини на задній кришці у формі місяця.

- Показання неповнолітнього свідка ОСОБА_27 , що були надані ним в присутності представника органу опіки ОСОБА_28 та педагога ОСОБА_29 , про те, що обвинувачений ОСОБА_10 є його дядьком по лінії матері, а потерпілий ОСОБА_23 його сусід. Підтримуючи добрі стосунки з дядьком він в квітні 2020 року з останнім були в гостях у потерпілого. У ОСОБА_23 він бачив в будинку телефон «Samsung» невеликого розміру, чорного кольору, «на кнопках». У вказаному телефоні була характерна ознака надламаний край задньої кришки. Він бачив, що телефон того дня потерпілий залишав у будинку на видному місці, але ОСОБА_10 вказаний телефон у руки не брав.

Крім того, прокурором суду були надані письмові докази у даному кримінальному провадженні на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст.185 КК України:

Витяг з ЄРДР від 20.04.2020 року щодо виявлення ОСОБА_23 відсутності належного йому телефону (т.3 а.с.2)

Протокол прийняття заяви ОСОБА_23 при вчинення у нього крадіжки телефону та його підозри щодо ОСОБА_10 (т.3 а.с.3)

Заяву ОСОБА_23 від 20.04.2020 року про дозвіл працівникам поліції оглянути його домоволодінні (т.3 а.с.4)

Протокол огляду місця події від 20.04.2020 року з фото таблицею до нього, під час якого працівниками поліції було оглянуте домоволодіння ОСОБА_23 в с. Яблунівка, але будь-яких слів вилучено не було ( т.3 а.с.а.с.5-10)

Заяву ОСОБА_10 від 22.04.2020 року про добровільну видачу працівникам поліції телефону «Samsung», що подарувала йому його сестра 20.04.2020 року. Вказана заява не містить даних щодо прізвища, ім`я та по батькові вказаної жінки (т.3 а.с.11)

Протокол огляду предмету від 22.04.2020 року з фото таблицею до нього, під час якого слідчий ОСОБА_30 одноособово оглянув телефон «Samsung», зафіксував його індивідуальні номери та повернув власнику на відповідальне зберігання. При цьому прокурором у суді не підтверджено якому саме власнику повернуто телефон (т.3 а.с.а.с.12-14). Звертає на себе увагу той факт, що жодних подряпин характерної форми, про які давав показання потерпілий ОСОБА_23 , на телефоні не виявлені, не описані, не зафіксовані. Відсутні на наданому суду для огляду телефоні і пошкодження, щодо яких дав показання неповнолітній свідок ОСОБА_27 .

Висновок судової товарознавчої експертизи № 8/399 від 24.04.2020року, згідно якого визначена ринкова вартість телефону «Samsung» моделі DUOS GT-E1202 в сумі 256 гривень 67 копійок.

Зазначені в обвинувальному акті свідки ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 судом не допитувалися через неспроможність сторони обвинувачення забезпечити явку останніх в судове засідання.

Оцінюючи вказані докази суд приходить до висновку, що жоден із них прямо не вказує на причетність ОСОБА_10 до інкримінованого йому діяння, оскільки фактично все обвинувачення ґрунтувалося на показаннях ОСОБА_23 , які були отримані слідчим.

Разом з тим, будучи допитаним у суді потерпілий ОСОБА_23 показав, що він лише підозрював причетність ОСОБА_10 до крадіжки, але прямо на нього не вказав.

Поза увагою органів досудового розслідування залишилося і те, що саме 19.04.2020 року у потерпілого ОСОБА_10 був не сам, а разом із своїм племінником, чия мати зі слів обвинуваченого на наступний день продала йому вказаний телефон.

Вказані обставини жодним чином не були перевірені органами досудового розслідування, а тому викликають розумний сумнів щодо причетності ОСОБА_10 до крадіжки у ОСОБА_23 .

Крім того, викликає розумний сумнів і належність потерпілому самого виданого ОСОБА_10 телефону, оскільки органи досудового розслідування не вчили жодних дій щодо перевірки автентичності згаданого телефону з технічної точки зору, тобто чи саме цим пристроєм користувався потерпілий перед його зникненням у нього, а належність телефону ОСОБА_23 була визначена слідчим на власний розсуд без проведення необхідних в таких випадках слідчих і процесуальних дій.

Інших прямих доказів причетності ОСОБА_10 до інкримінованого в даному випадку діяння суду стороною обвинувачення надано не було, а тому, трактуючи усі сумніви на користь обвинуваченого, суд приходить до висновку, що за даним епізодом обвинуваченого слід виправдати.

При призначенні покарання обвинуваченому за злочин, передбачений ч.3 ст.297 КК України, суд враховує: характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_10 діяння, яке класифікується як тяжкий злочин, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, характеристику останнього, думку потерпілого ОСОБА_8 про суворість покарання, висновки досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

По місцю проживання обвинувачений характеризується негативно (а.п. 82).
На обліку у психіатра та нарколога не перебуває, згідно довідки Корсунь-Шевченківської ЦРЛ №149 від 14.11.2018 року (т.1 а.п. 81).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає повне визнання ним своєї вини у суді.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до висновку досудової доповіді сектору з питань пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_10 оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, а тому застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснити без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_10 був засуджений 20.06.2018 року Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, від відбування якого, на підставі ст. 75 КК України, був звільнений з випробуванням, з призначенням іспитового строку на 2 роки 6 місяців., але вже 30.10.2018 року, тобто в період іспитового строку, обвинувачений знову вчинив умисний корисливий злочин.

Крім того, суд приймає до уваги те, що ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22.04.2021 року іспитовий строк за вказаним вироком суду було скасовано та направлено ОСОБА_10 реально відбувати покарання у виді позбавленні волі (т.3 а.с.89-93).

Пунктом 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Також, суд, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (справа «Харченко проти України», рішення від 10.02.2011 року), яка передбачає, що тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе лише при ізоляції його від суспільства, шляхом призначення покарання за ч.3 ст.297 КК України у виді позбавлення волі та приєднанню в порядку ст.71 КК України невідбутої частини покарання, що було призначене ОСОБА_10 вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20.06.2018 року за ч.3 ст.185 КК України, з реальним відбуттям такого, оскільки інше покарання, при вказаних обставинах, призначене бути не може та не забезпечить його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді тримання ОСОБА_10 під вартою у період з 27.11.2018 року (т.1 а.с.194-196) по 10.04.2019 року (т.1 а.с.212 - 216) підлягають зарахуванню у строк відбуття покарання за даним вироком.

Ухвала Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29.04.2021 року про тимчасове залишення засудженого ОСОБА_10 в слідчому ізоляторі (т.2 а.с.189-190) підлягає скасуванню після проголошення даного вироку суду.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Арешт на майно не накладався.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України,

Суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_12 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та виправданим по суду через недоведеність його причетності до вчинення інкримінованого йому діяння.

Визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України і призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, яке було призначене вироком Корсунь-Шевченківського районного суду від 20.06.2018 року за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, визначивши цей строк в один рік шість місяців позбавлення волі.

Остаточно призначити до відбуття ОСОБА_10 покарання у виді п`яти років і шести місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з часу взяття ОСОБА_10 під варту, тобто з 22.04. 2021 року, зарахувавши у строк відбуття покарання період перебування під вартою з 27.11.2018 року по 10.04.2019 року .

До набрання даним вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, про що оголосити йому під розписку.

Три гвинти з металу жовтого кольору схожого на бронзу, два металевих прямокутних пустотілих ящика розмірами 92x47x52 см та 72x32x12 см, що передані на зберігання потерпілому ОСОБА_8 , - залишити у розпорядженні останнього.

Ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 29.04.2021 року про тимчасове залишення засудженого ОСОБА_10 в слідчому ізоляторі скасувати після проголошення даного вироку суду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_10 - в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку після проголошення вручити негайно прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1