Справа № 211/5475/17
Провадження № 1-кп/211/85/22
В и р о к

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
її захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001813відносно:

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Апостолове Дніпропетровської області, українки, громадянки України, не працюючої, незаміжньої, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, інших осіб не має, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, суд
ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_6 07.10.2017 року, у денний час, разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , знаходились за місцем свого проживання - в приміщенні квартири АДРЕСА_3 .
Близько о 17-25 години на кухні вказаного помешкання під час спілкування між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на побутовому ґрунті виникла обопільна сварка, під час якої ОСОБА_6 висловилась на адресу ОСОБА_9 нецензурною лайкою. Образившись на висловлювання співмешканки, ОСОБА_9 , з силою обхватив її руками за шию, та утримуючи в такий спосіб, почав вимагати від неї більше не ображати його.
В цей же час ОСОБА_10 , який знаходився поряд, руками відсторонив ОСОБА_9 від ОСОБА_6 , та побоюючись бійки між співмешканцями, став поміж ними, намагаючись не допустити їх наблизитись один до одного.
Однак не зважаючи на вжиті ОСОБА_10 заходи, ОСОБА_6 відчуваючи особисту неприязнь до ОСОБА_9 , викликану його протиправною поведінкою, змогла наблизитись до останнього, та умисно завдала ОСОБА_9 , який стояв звернутим до неї обличчям, не менше 5 ляпасів обома долонями по обличчю, спричинивши йому фізичного болю.
Намагаючись перешкодити розвитку конфлікту, ОСОБА_10 руками виштовхав ОСОБА_9 з приміщення кухні в загальний коридор квартири, та почав утримувати його руками, не надаючи можливості підійти до ОСОБА_6 .
В цей же час у ОСОБА_6 , яка продовжувала відчувати особисту неприязнь до ОСОБА_9 , раптово виник умисел на спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, за вказаних мотивів.
Діючи з цією злочинною метою ОСОБА_6 підійшла до мийки для посуду, встановленої в приміщенні цієї ж кухні, звідки взяла кухонний ніж, та таким чином підшукала собі знаряддя злочину.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 знаходячись на кухні квартири АДРЕСА_3 , діючи з метою умисного спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, з мотивів особистої неприязні до нього, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, проявляючи агресію посилену станом образи на дії та поведінку співмешканця, утримуючи підшуканий нею ніж у лівій руці, підійшла до ОСОБА_9 , якого продовжував утримувати ОСОБА_10 в коридорі даного помешкання, та приблизно о 17.30 годин 07.10.2017 року, умисно, зі значною силою, завдала ОСОБА_9 , який стояв звернутий до неї обличчям, одного удару клинком даного кухонного ножа в ділянку правого стегна, не переслідуючи за мету спричинити йому смерть.
Отримавши ножове поранення в ногу, що супроводжувалося гострою крововтратою з місця ушкодження, потерпілий ОСОБА_9 , присів на підлогу коридору квартири АДРЕСА_3 , де від отриманих тілесних ушкоджень, в короткий проміжок часу, помер на місці злочину.
В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення правого стегна з ушкодженням стегнової артерії та стегнової вени, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1679 від 26.10.2017 року, за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_9 , яку констатовано бригадою швидкої медичної допомоги о 17.56 годин 07.10.2017 року, в приміщенні коридору квартири АДРЕСА_3 , яка настала в результаті колото-різаного поранення правого стегна з ушкодженням стегнової артерії та стегнової вени, кровотечею з пошкодження та розвитком гострої крововтрати.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 винною себе у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України визнала частково, а саме не згодна з кваліфікацією її дій, зазначила, що 07.10.2017 року приблизно об 11-00 годині вони з ОСОБА_9 приїхали до дому, з ними були ОСОБА_11 , і ОСОБА_12 . ОСОБА_9 ліг спати, коли проснувся почав обіймати її, але вона йому сказала що погано себе почуває. В подальшому між ними почалася словесна сварка із застосуванням нецензурної лексики, на що хлопці почали з насмішкою виражатися в її бік. Потім ОСОБА_9 почав збиратися до товариша, вона відмовилася їхати оскільки погано себе почувала. Все відбувалось на емоціях, ОСОБА_9 говорив в її сторону образливі слова на що вона «послала його», після чого ОСОБА_9 схопив її за горло та ОСОБА_10 зробив йому зауваження та почав їх розбороняти. Вони знаходилися ближче до виходу із кухні, ОСОБА_10 стояв між нею та ОСОБА_9 та вони продовжували сваритися. Вона взяла ніж, звідки не пам`ятає, оскільки раніше між ними були сварки та бійки, якийсь час тримала його у піднятій руці ( зігнутій у лікті), сказала ОСОБА_9 щоб він йшов і не чіпав її , але ОСОБА_9 побачивши ніж захотів вихопити його, зробив шаг їй на зустріч, та вона опустила руку і ніж опинився у нозі ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_9 «ойкнув» та вона відштовхнула його від себе та побачила кров і ніж у руці. Вона не хотіла завдавати поранень ОСОБА_9 . ОСОБА_11 почувши як ОСОБА_9 «ойкнув» вискочив з кімнати та побачив кров та сказав ОСОБА_12 щоб той викликах швидку. В подальшому, вона, як могла намагалася надати ОСОБА_9 допомогу. Потім приїхала швидка, та повідомили що ОСОБА_9 помер. Вона вийшла з квартири , а потім приїхала поліція. У вчиненому кримінальному правопорушенні розкаюється.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченою, її вина у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, підтверджується показами потерпілого та свідків.

Потерпілий ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що він є батьком ОСОБА_9 07.10.2017 року приблизно о 17-30 годині, зателефонували дружині та повідомили, що сина ОСОБА_14 зарізали. За двадцять хвили вони приїхали на ОСОБА_15 , побачили сина, який лежав у коридорі головою до вхідних дверей, було багато крові. ОСОБА_6 була на вулиці, стан її був спокійний та вона сказала, що не хотіла вбивати сина, потім приїхали працівники поліції , які оглянули квартиру та вилучили ножі, серед яких був і той ніж яким ОСОБА_6 підрізала сина. Потерпілий ОСОБА_13 зазначив, що його син ОСОБА_9 , був добрим та спокійним, завжди допомагав та в бійках участі не приймав. Від сусідів скарг на сина не було. Йому відомо, що ОСОБА_9 мешкав із ОСОБА_6 приблизно з пів року та сварок між ними не було, скарги на ОСОБА_6 син не висловлював. Додав, що шкода спричинена злочином не відшкодовувалась, та про неї він не заявляв. При визначенні ОСОБА_6 покарання, просив визначити на розсуд суду.
У судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_12 у присутності матері, пояснив, що у 2017 році, точної дати не пам`ятає, приблизно о 10-00 11-00 годині він разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 перебували у квартирі по АДРЕСА_4 , спілкувалися. Йому відомо, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 відбулася сварка, у той момент він перебував у другій кімнаті, чув підвищені тони голосів, але самої сварки та подію не бачив. На вулиці вже темніло, до нього у кімнату забіг ОСОБА_11 , та повідомив, що ОСОБА_16 зарізала ОСОБА_17 , та сказав щоб він викликав швидку та поліцію, що він і зробив. Тільки тоді він дізнався що сталося, в паніці він вибіг з квартири, у прихожій квартири лежав ОСОБА_9 , була кров. ОСОБА_6 вийшла на вулицю трохи пізніше. Свідок зазначив, що у день події спочатку було все добре, ОСОБА_9 пішов спати, прокинувся о 14-00 - 15-00 год., після чого, між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 відбувалися сварки у словесній формі на побутовому грунті, бійок не було. Також свідку відомо, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 часто відбувалися сварки щодо непорозуміння у взаємовідносинах. Свідок зазначив, що за характером ОСОБА_9 був спокійний та він не бачив щоб той бив ОСОБА_6 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , пояснив, що на початку жовтня 2017 року, він приблизно 17-00 18-00 годині знаходився біля під`їзду будинку АДРЕСА_4 та йому зателефонував ОСОБА_9 і запросив до себе додому. Він зайшов до квартири, там були ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . ОСОБА_9 знаходився на кухні, а ОСОБА_6 ходила по квартирі розмовляючи по телефону. В подальшому ОСОБА_6 зайшла на кухню де був ОСОБА_9 , та між ними почався словесний конфлікт, а потім через те що вона його образила (нецензурно ) він схопив її за шию та притиснув до батареї (підвіконня) біля вікна. Побачивши, що їхня сварка переростає у бійку, він підійшов до них та опинившись між ними, почав заспокоювати їх та розбороняти. Після того як він їх розборонив , вони всі почали виходити із кухні у прихожу, першим йшов ОСОБА_9 , посередині був він, а ОСОБА_6 була позаду. Так проходячи дверний отворі між кухнею та прихожою, ОСОБА_9 повернувся лицем до нього та ОСОБА_6 , щоб щось їй сказати. Отже він стояв лицем до лиця ОСОБА_9 , а спиною до кухні, тобто ОСОБА_6 , була за його спиною у кухні, тому він не бачив як ОСОБА_9 було заподіяно поранення і коли ОСОБА_6 схопила ніж. Почув як ОСОБА_11 , який був з права від нього біля входу в залу, на відстані приблизно один метр, крикнув «що ти зробила» і в цей момент ОСОБА_9 «ойкнув», потім він побачив як у ОСОБА_9 , пішла кров. Він не зрозумів що сталося, підбіг до ОСОБА_9 та почав питати в нього що сталося. ОСОБА_9 спочатку стояв, потім присів на тумбочку, ОСОБА_6 принесла простирадло щоб зупинити кров , потім воду. ОСОБА_9 почав втрачати свідомість та впав на підлогу. Також свідок додав, що йому стало відомим, що ніж опинився у мийці, але як він туди потрапив він не знає, оскільки більше був біля ОСОБА_9 .

У судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_11 , в присутності законного представника ОСОБА_10 , пояснив, що 07 жовтня, два роки тому, він знаходився у квартирі по вул. Вахрушева, разом з ним там перебували ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і тато ОСОБА_10 . При вході до квартири спочатку йде коридор, який веде до кімнати по прямій а праворуч знаходиться кухня. Все було добре, він перебував у тій кімнаті. Потім почув як обвинувачена ( ОСОБА_19 ) сварилася із ОСОБА_21 на кухні, з ними там був батько ОСОБА_10 . Почувши сварку , він вийшов з кімнати та зупинився у дверному отворі між кімнатою та коридором, і побачив як обвинувачена нанесла ОСОБА_22 удар ножем. У момент нанесення удару ОСОБА_10 та ОСОБА_18 стояли у дверному отворі між кухнею та коридором, при цьому ОСОБА_18 стояв більше у коридор, а саме ОСОБА_10 стояв до нього правим боком на відстані приблизно 1 метр, а ОСОБА_18 лівим плечем. Коли він вийшов з кімнати обвинувачена опинилася перед ним, тобто між ним та ОСОБА_10 , (праворуч від ОСОБА_10 ,), тримала у правій руці ніж, але замаху ножем він не бачив, бачив що удар прийшовся у ногу ОСОБА_22 , у яку саме він не пам`ятає. В подальшому він вихопив у обвинуваченої ніж і кинув його у мийку, потім вся увага були звернута до ОСОБА_22 . Також свідок додав, що після нанесення удару, обвинувачена намагалася як могла рятувати ОСОБА_16 .

Незважаючи на визнання обвинуваченою вини частково, її вина у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, показання яких є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, показаннями потерпілого, та безпосередньо дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами:

-протоколом огляду місця події від 07.10.2017 року, складеним слідчим Довгинцівського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області, в присутності власника ОСОБА_13 за участю понятих та спеціаліста, з фототаблицею до нього, згідно якого було оглянуто квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , під час якого виявлено та вилучено 7 слідів папілярних ліній на 6 л/с з поверхні: чашки, банки, попільнички, холодильника, вхідних дверей, дверцят; 6 кухонних ножів, з яких два ножа знаходилися в мийці, 1 ніж на пральній машині, 3 ножі на приймачі (Т. 1 а.с.13-29);
-протоколом огляду трупа ОСОБА_9 від 07.10.2017 р. (Т. 1 а.с 31-35);
- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_9 № 1679 від ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого ОСОБА_9 помер внаслідок гострої крововтрати, травми декількох кровоносних судин на рівні кульшового суглобу та стегна, колото-різаної рани правого стегна з ушкодженням стегнової вени та стегнової артерії (Т. 1 а.с. 36);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.11.2017 року, складений слідчим СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_23 за участю психолога, бабусі ОСОБА_24 та понятих, згідно якого малолітній свідок ОСОБА_11 показав та розказав, що 07.10.2017 р. бачив як в дверному пройомі між кухнею та коридором, коли ОСОБА_10 тримав Сашу, до нього підійшла ОСОБА_6 , «нирнула», потім відійшла та у неї в руці був скривавлений ніж, який він вихопив та кинув у мийку (Т.1 а.с.83-84, 160 -диск);
-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 25.11.2017 року, згідно якого малолітній свідок ОСОБА_11 в присутності понятих впізнав ніж № 4, як ніж, яким ОСОБА_6 нанесла удар в стегно ОСОБА_9 (Т. 1 а.с. 85-87).
-висновком експерта № 1679 від 26.10.2017 року, складеного судово-медичним експертом ОСОБА_25 , згідно якого, при експертизі трупа ОСОБА_9 , виявлені синець правого ока, колото-різане поранення правого стегна з ушкодженням стегнової артерії та стегнової вени. Рана стегна виникла незадовго до настання смерті, морфологічна та мікроскопічна характеристика пошкоджених тканин, зазвичай відповідає невеликому проміжку часу, який вимірюється хвилинами (десятком хвилин) до настання смерті. Веретеноподібна форма рани стегна, відсутність дефекту тканини, рівні неосаднені краї, характер кінців рани, характер стінок раневого каналу, переважання його довжини над шириною рани, дані медико-криміналістичного дослідження свідчать про спричинення рани стегна гострим колюче-ріжучим предметом, таким предметом міг бути плоский клинковий предмет (ніж) у якого з одного боку гостре лезо та з іншого П-подібний обушок. Причому витягування клинка відбулось з одночасним поворотом його навколо повздовжньої осі. Між ушкодженням в області стегна та настанням смерті встановлений прямий причино-наслідковий зв`язок. Синець правого ока зважаючи на ступінь його загоєння виник за 5-8 діб до настання смерті (при звичайних умовах його розвитку) від ударної дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Конструктивні особливості травмуючого предмета не відобразилися, таким предметом могли бути кулак руки, взута нога та інші тупі тверді предмети з подібними властивостями. Синець до причини смерті відношення не має. Ушкодження у вигляді колото-різаної рани правого стегна носить ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Ушкодження у вигляді синця правого ока у живих осіб за ознакою незначних скороминучих явищ відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня. Смерть ОСОБА_9 настала від колото-різаного поранення правого стегна з ушкодженням стегнової артерії та стегнової вени, кровотечею з пошкоджень та розвитком гострої крововтрати, що і виявилося безпосередньою причиною його смерті. Висновок підтверджується характером прижиттєвого пошкодження, даними медико-криміналістичного дослідження, характерними морфологічними та гістологічними змінами зі сторони внутрішніх органів. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа не виявлені: метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий спирти. (Т. 1 а.с. 89-91)
-висновком експерта № 1709 від 17.10.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 , будь-яких об`єктивних ознак тілесних ушкоджень при огляді не виявлено (Т. 1 а.с. 93-94)
-висновком експерта № 30/4.6/2807 від 31.10.2017 року, відповідно до якого, п`ять слідів пальців рук, вилучені 07.10.2017 року при огляді квартири АДРЕСА_3 , для ідентифікації за ними особи (осіб) придатні. Три сліди пальців рук розмірами 9*15 мм, 12*19 мм та 15*23 мм, залишені відповідно безіменним пальцем лівої руки та вказівним і середнім пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 . Два сліди пальців рук розмірами 16*22 мм і 10*20 мм, залишені не особою, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_6 , а іншою особою. (Т. 1 а.с. 109-117)
- висновком експерта № 215 від 31.10.2017 року, відповідно до якого, згідно акту судово-медичного дослідження № 337 відділення судово-медичної лабораторії Криворізького міжрайонного відділу від 10.10.2017 року при судово-медичному імунологічному дослідженні зразка крові трупа ОСОБА_9 (висновок експерта № 1679 від 09.10.2017 року) встановлена група крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0. Кров ОСОБА_6 належить до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0. На жіночих джинсових штанях синього кольору, вилучених у ОСОБА_6 (об. №№ 1-4) встановлена наявність крові. Кров на штанях (об. №№ 1-4) належить людині, при серологічному дослідженні в об. №№ 1-4 виявлений антиген Н. Виявлена властивість може належати особі (особам) групи крові 0 з антигеном Н з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0, що не виключає можливості походження крові як від потерпілого ОСОБА_9 так і від підозрюваної ОСОБА_6 , оскільки кров їх обох належить саме до вказаної групи. (Т. 1 а.с.124-129, 169)
-висновком експерта № 80-МК від 14.11.2017 року відповідно до якого заподіяння рани на клапті шкіри з раною правого стегна, вилученого з трупа ОСОБА_9 , 1999 року народження, можливо клинками представлених на експертизу ножів № 1, № 2, № 5 та № 6, або будь-яких інших, що мають аналогічні властивості. Нанесення вказаного ушкодження клинками ножів № 3 та № 4 є малоймовірним. (Т.1 а.с. 133-141)

-висновком експерта № 1679/1 від 17.11.2017 року, згідно якого, з урахуванням ступеня вираженості трупних явищ досліджених на місці огляду та в морзі, з урахуванням динаміки розвитку трупних явищ, враховуючи умови перебування трупа, пору року, зважаючи на незначне трупне охолодження можливо сказати, що смерть ОСОБА_9 настала приблизно о 18.00 год. 07.10.2017 року з коливанням часу + - 1 година в ту або іншу сторону. Смерть його настала від колото-різаного поранення правого стегна з ушкодженням стегнової артерії та стегнової вени, кровотечею з пошкоджень та розвитком гострої крововтрати що і з`явилося безпосередньою причиною його смерті. Висновок підтверджується характером прижиттєвого пошкодження, даними медико-криміналістичного дослідження, характерними морфологічними та гістологічними змінами зі сторони внутрішніх органів. Рана стегна виникла незадовго до настання смерті, морфологічна та мікроскопічна характеристика пошкоджених тканин, зазвичай відповідає невеликому проміжку часу який вимірюється хвилинами (десятком хвилин) до настання смерті. Синець правого ока при звичайних умовах розвитку виник за 5-8 діб до настання смерті на що вказує ступінь його загоєння. Характер травми не виключає можливість активних дій на протязі незначного проміжку часу, коли наростали явища крововтрати. Від рани правого стегна, яка розташована на 90 см вище підошвеної поверхні стоп, по середній лінії стегна відходить раневий канал у напрямку зправа-наліво, зпереду-назад, зверху-донизу, довжиною 12,5 см. По ходу раневого каналу повністю пересічені стегнова артерія та стегнова вена, раневий канал закінчується у дермі внутрішньобічної поверхні правого стегна. (Т. 1 а.с. 149-151)
- висновком експерта № 1679/2 від 17.08.2018 року додаткової судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 , відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 був звернутий травмованою ділянкою тіла до травмуючого предмету. Ушкодження у вигляді колото-різаного поранення правого стегна виникло від поступової колюче-ріжучої дії плоского клинкового предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями, у напрямку зправа-наліво, зпереду-назад, зверху-донизу, а витягування клинка відбулось з одночасним поворотом його навколо повздовжньої осі. Свідчення свідка ОСОБА_11 не протирічать судово-медичним даним, що до травмування потерпілого предметом, що володів колюче-ріжучими властивостями. Свідчення свідка не протирічать судово-медичним даним щодо механізму травмування потерпілого предметом, що володів колюче-ріжучити властивостями. (Т. 3 а.с. 137-139)
-висновком судово психіатричного експерта № 55 від 12.03.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_6 має такі індивідуально - психологічні особливості, як достатня розвиненість і продуктивність пізнавальних процесів, висока активністю, товариськість, індивідуалістичність, лабільність настрою і самооцінки з тенденцією до переваження підвищеного фону настрою, певна демонстративність, збудливість з легким виникненням запальних, дратівливих і протестних реакцій в конфліктних ситуаціях, схильність до зовнішньообвинувальних реакцій з тенденцією застрявати на перешкодах власним інтересам при достатній критичності до стану і поведінки. Індивідуально-психологічні особливості іспитованої істотно не вплинули на її свідомість і поведінку в досліджуваній ситуації (тобто не обмежували здатності іспитованої до усвідомленого вольового контролю своїх дій). Іспитована в досліджуваній ситуації у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на свідомість і поведінку, не перебувала.
Оцінюючи досліджені докази, які визнані судом належними та допустимими, як кожен окремо, так і в їх сукупності між собою, співставляючи їх з отриманими в ході судового розгляду показами обвинуваченої, потерпілого, свідків та матеріалами кримінального провадження, суд констатує їх повну узгодженість та достатність для встановлення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінуємого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та кваліфікує її дії за ст.. 121 ч 2 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Твердження обвинуваченої, що вона лише захищалась, суд оцінює критично як такі, що не узгоджуються із обсягом здобутих доказів у справі та розцінює як бажання обвинуваченої ввести суд в оману стосовно фактичних обставин скоєного злочину з метою уникнути відповідальності за скоєний злочин.
Оцінюючи позицію сторони захисту щодо нанесення обвинуваченою удару ножем потерпілому в стані сильного душевного хвилювання через застосування померлим до неї фізичного та психологічного насилля, тобто самозахист, суд враховує, що свідок ОСОБА_10 в суді пояснив , що він підійшов до них ( ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ) та опинившись між ними, почав заспокоювати їх та розбороняти. Після того як він їх розборонив , вони всі почали виходити із кухні у прихожу, першим йшов ОСОБА_9 , посередині був він, а ОСОБА_6 була позаду. Тобто конфлікт був вичерпаний. Те що між нею та ОСОБА_9 був свідок підтвердила в судовому засіданні також і ОСОБА_6 . Тобто на момент нанесення удару ножем ОСОБА_9 жодного фізичного чи психологічного насилля відносно ОСОБА_6 не застосовував. Також суд враховує, що між моментом застосування насилля з боку потерпілого та моментом нанесення ОСОБА_6 ножового удару потерпілому пройшов деякий проміжок часу. Відповідно до висновку експерта № 1709 від 17.10.2017 року у ОСОБА_6 , будь-яких об`єктивних ознак тілесних ушкоджень при огляді не виявлено.Відповідно до висновку судово психіатричного експерта № 55 від 12.03.2020 року ОСОБА_6 в досліджуваній ситуації у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на свідомість і поведінку, не перебувала. Враховуючи вище викладене суд не вбачає підстав вважати, що ОСОБА_6 діяла для самозахисту.
Суд також враховує поведінку самого потерпілого, який застосував фізичне насилля відносно ОСОБА_6 , що виразилося у тому, що він схопив її за шию та притиснув до батареї (підвіконня) біля вікна, що підтвердив в суді свідок. Проте суд приймає до уваги ті обставини, що удар ножем був нанесений обвинуваченою вже після припинення конфлікту та коли між ними стояв свідок, тобто на той момент жодних реальних погроз з боку потерпілого не було.
Позиція обвинуваченої щодо кваліфікації її дій за ст. 118 КК України ( умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони), на думку суду, неспроможна з правової точки зору, оскільки небезпеки для життя з боку потерпілого для обвинуваченої не було встановлено при дослідженні всіх доказів по справі, та відповідно до висновків судово-медичної експертизи тілесні ушкодження на її тілі не виявлені ( висновок № 1709 від 17.10.2017 року) . Позиція захисту щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст.. 119 КК України ( вбивство через необережність) не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні , характер нанесеного удару та наслідки свідчать про усвідомлення та бажання спричинити шкоду здоров`ю потерпілого.

Щодо пояснень ОСОБА_6 , що тілесне ушкодження було нанесено в кухні спростовується показаннями свідка ОСОБА_10 та фото таблицею до протоколу огляду місця події від 07 10 2017 р. відповідно до якої кров від трупу потерпілого ОСОБА_9 знаходилася виключно в коридорі.
Захисником ОСОБА_26 подано письмове клопотання про визнання протоколу огляду місця події від 07 10 2017 року складений слідчим Довгинцівського ВП ОСОБА_27 не допустимим доказом та визнати недопустимими докази отримані на підставі даного протоколу огляду місця події від 07 10 2017 року . Обгрунтовує це тим, що згідно до протоколу огляду місця події від 07 10 2017 року під час огляду застосовані технічні засоби відеокамера марки « Panasonic» та фотоапарат марки « Nikon» та до протоколу огляду додані відеозапис та фототаблиця, проте в матеріалах справи відсутній жодний відеозапис даної процесуальної дії, фототаблиця не містить жодного підпису. Крім того протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведені процесуальної дії. У протоколі огляду місця події від 07 10 2017 року міститься інформація , що у процесуальній дії приймав участь спеціаліст ОСОБА_28 , проте у протоколі відсутній його підпис щодо роз`яснення його прав та обов`язків у відповідності до ч 4,5 ст. 71 КПК України, також даний протокол не містить підпису учасника слідчої дії спеціаліста ОСОБА_28 . Крім того даний протокол не містить підписів усіх учасників огляду місця події щодо роз`яснення їх прав та вимог ч 3 ст. 66 КПК України.
Також захисник просить визнати протокол проведення слідчого експерименту від 14 11 2017 року не допустимим доказом та визнати недопустимими докази отримані на підставі даного протоколу. Обгрунтовує це тим, що протокол проведення слідчого експерименту не містить жодного додатку, а тому диск із записом слідчого експерименту що долучений до матеріалів справи є недопустимим. Крім того , матеріали справи не містять добровільної згоди особи власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_13 на проведення слідчого експерименту чи ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого , погодженого з прокурором, або прокурора. Технічний носій інформації зафіксованої процесуальної дії долучений в копії, що є не припустимим відповідно до ч3 ст. 107 КПК України. Крім того зазначає про закінчення слідчого експерименту ( зазначення часу ) до складання протоколу проведення слідчого експерименту .
З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких, зокрема, суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Власне, згідно зі ст. 94 КПК України суд оцінює з точки зору достовірності, належності чи допустимості кожний доказ (фактичні дані), а не джерело доказів (зокрема, документ).
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК (частина 1 статті 86 КПК).
При цьому КПК не містить положення про те, що будь-яке процесуальне порушення, допущене при збиранні доказів, тягне за собою безумовне визнання доказів недопустимими (як протилежність за визначенням допустимим доказам). Разом з тим передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (частина 1 статті 87 КПК).
Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).
У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, Суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.
У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.
Вирішуючи на підставі частини 1 статті 87 КПК питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати: (1) яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, (2) в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та (3) за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведеним в частині 2 статті 87 КПК - послатись на конкретний пункт цієї норми.
Істотне порушення прав і свобод людини - оціночне поняття кримінального процесуального права. Яке не може бути визначене законодавцем, воно уточнюється і конкретизується в процесі правозастосування з урахуванням особливостей конкретної ситуації.
При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).
Відповідно до ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказу під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Відповідно до вимог ст.237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.
Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.
При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.
При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Щодо визнання протоколу огляду місця події від 07 10 2017 року ( а.с.13-29, том № 1 ) недопустимим доказом суд зазначає наступне. В даному випадку відсутність підпису спеціаліста в протоколі огляду місця події є незначним порушенням вимог КПК України, вказана обставина не є підставою для визнання протоколу огляду місця події та доказів отриманих на підставі даного протоколу недопустимими доказами, оскільки присутність спеціаліста на місці події підтверджується фото таблицею, яку спеціаліст ОСОБА_28 підписала і яка є невід`ємною частиною протоколу огляду місця події ( а.с. 26, 29 , том № 1 ) ,протокол підписаний понятими ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та слідчим Журавльовим. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №161/17117/17.
Твердження захисту ,що фото таблиця не містить жодного підпису не відповідає дійсності, оскільки містить підпис інспектора криміналіста ОСОБА_28 ( а.с.29, т .№ 1 ) , яка його складала, а крім того КПК не встановлює вимог щодо оформлення фототаблиць.
Відсутність відеозапису огляду місця події , відсутність в протоколі підписів усіх учасників огляду місця події щодо роз`яснення їх прав та вимог ч 3 ст. 66 КПК України не є суттєвим порушенням, що давало б підставу для визнання протоколу огляду місця події та доказів отриманих на підставі даного протоколу недопустимими доказами.
Щодо визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 14 11 2017 року та доказів отриманих на підставі даного протоколу не допустимим доказом суд зазначає наступне.
На аркуші 82 том № 1 міститься заява ОСОБА_13 , який надав згоду на проведення слідчого експерименту у його квартирі за адресою : АДРЕСА_5 , що спростовує доводи захисника про відсутність такої згоди .

Про застосування технічних засобів фіксації, умови та порядок їх використання повідомлено учасників слідчого експерименту , про що зазначено в самому протоколі проведення слідчого експерименту ( а.с. 83, том№1 ) а отже відсутність зазначення такого фіксування в додатку до протоколу , саме по собі не є суттєвим порушенням та підставою визнання протоколу недопустимим доказом.
Щодо долучення в копії технічного носія інформації зафіксованої процесуальної дії суд зазначає, що сторона кримінального провадження зобов`язана надати суду оригінал документа. Оригіналом електронного документа є його відображення, якому надається таке ж значення, як документу (частина 3 статті 99 КПК). Дублікат документа (документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал), а також копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа (частина 4 статті 99 КПК).
Верховний Суд неодноразово зазначав про суттєві відмінності електронних документів (відеозаписів) від паперових документів. Зокрема, електронний документ не має жорсткої прив`язки до певного матеріального носія, тому один і той же документ (файл) може існувати в ідентичному вигляді на різних носіях (постанови ККС ВС від 26.11.2020 у справі № 292/239/19, від 22.10.2020 у справі № 677/2040/16-к, від 07.10.2020 у справі № 725/1199/19, від 10.09.2020 у справі № 751/6069/19, від 20.05.2020 у справі № 585/1899/17, від 19.05.2020 у справі № 490/10025/17).
При вирішенні аналогічних питань Верховний Суд безпосередньо не встановлював недопустимість електронних документів (відеозаписів слідчих дій чи обставин події злочину) з підстав надання їх копій. Питання щодо допустимості чи недопустимості таких доказів вирішували суди попередніх інстанцій (як суди факту), виходячи з перевірки зазначених відеозаписів на предмет достовірності зафіксованих на них фактичних даних та узгодження їх з іншими доказами у кримінальному провадженні. Верховний Суд підтверджував фактично правильність такого підходу судів нижчих інстанцій при вирішенні питання щодо допустимості електронних документів, погоджуючись з висновками судів про те, що за відсутності сумнівів в достовірності електронних доказів: (1) відсутні підстави для визнання недопустимим доказом відеозаписів (проведення слідчих дій чи обставин події злочину) лише з огляду на надання його копії на оптичному диску, а не оригіналу на картці пам`яті (постанови ККС ВС від 11.02.2020 у справі № 573/707/18, від 15.01.2020 у справі № 528/490/18, від 20.05.2020 у справі № 585/1899/17); (2) відеофайли, що містяться на оптичних дисках, є оригіналами документу (постанова ККС ВС від 10.09.2020 у справі № 751/6069/19).
Таким чином, оригіналом електронного документу в правовому значенні визнається будь-який примірник електронного документу незалежно від електронного носія інформації, якщо немає обґрунтованих сумнівів в достовірності (незмінності) змісту первинно створеного електронного документу. Обґрунтовані сумніви в достовірності інформації мають бути об`єктивними та аргументованими, виходячи з обставин конкретного кримінального провадження. Необхідність встановлення первинного електронного документу («оригіналу цифрового файлу») може виникнути у разі наявності сумнівів в достовірності електронного документу (зокрема, ознак зміни чи втручання до змісту файлу).
Сторона захисту не висловила сумнів у достовірності запису на технічному носії інформації зафіксованої процесуальної дії- проведеного слідчого експерименту ( а.с.160, т.№ 1 ) . При цьому у суду немає сумнівів щодо достовірності вказаних записів.
Також захисник зазначає про закінчення слідчого експерименту ( зазначення часу ) до складання протоколу проведення слідчого експерименту . Однак , при проведенні слідчого експерименту безпосередньо або після його закінчення з урахуванням вимог статей 104-107 КПК України складається протокол, який підписується всіма особами, що брали в ньому участь, а також понятими і слідчим та/або прокурором. Тому обґрунтовано протокол був складений після проведення слідчого експерименту .
Зазначені вище недоліки не можуть породжувати обґрунтованих сумнівів щодо самого факту спричинення тілесних ушкоджень у виді удару ножем, який потягнув за собою тяжкі наслідки у виді смерті потерпілого. Адже такий факт підтверджується іншими доказами у справі - показаннями свідків, допитаних у суді, показання яких узгоджуються між собою та письмовими матеріалами справи дослідженими в судовому засіданні , а також показами самої обвинуваченої ОСОБА_6 .
Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.01.2020, справа №359/7742/17, докази можуть визнаватися недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.
Враховуючи викладене, на переконання суду, вказане не є істотним порушенням прав та свобод людини, в тому числі, права на захист відповідно до статей 20, 42 КПК України і не може визнаватись істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, в даному конкретному випадку щодо обвинувачення ОСОБА_6 .
У суду не виникає обґрунтованих сумнівів щодо достовірності даних, зафіксованих в протоколі огляду місця події від 07 10 2017 року , та в протоколі проведення слідчого експерименту від 14 11 2017 року , де відображено хід відповідної процесуальної дії у достатньому обсязі з огляду на характер таких дій та необхідність встановлення за їх допомогою обставин, що мають значення для даного провадження.
Оцінюючи доводи сторони захисту щодо недопустимості отриманих доказів у справі , у тому числі повідомлення про підозру та пред`явлення обвинувачення , через те, що , постанова про призначення прокурора ( групи прокурорів ) у кримінальному провадженні від 08 10 2017 року не підписана прокурором ( а.с.41 , том № 1 ) , а витяг з ЄРДР не має доказового значення, а тому докази зібрані під процесуальним керівництвом зазначеної у постанові групи прокурорів є не законними та є такими, що не можуть прийматися судом , а обвинувальний акт підписаний прокурором ОСОБА_31 , який взагалі не входить до групи прокурорів, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення.
На підтвердження повноважень прокурора у даному кримінальному провадженні суду надано постанову першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_32 від 28 11 2017 року, яка оформлена відповідно до вимог закону, якою визначено групу процесуальних прокурорів : ОСОБА_5 , ОСОБА_33 , ОСОБА_31 , ОСОБА_34 , визначивши старшим групи прокурора ОСОБА_5 . Крім того, відомості про групу слідчих та прокурорів у даному кримінальному провадженні внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що наданий відповідний витяг , де зазначено прізвище прокурора ОСОБА_31 .
Відповідно до ч.2 ст.39 КПК України, керівник органу досудового розслідування уповноважений, окрім іншого, визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.
Згідно п.5 Розділу 4 «Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016 року № 139, надання витягу з Реєстру на всіх стадіях кримінального провадження, а також копії інформації, яка міститься у Реєстрі, у конкретному кримінальному провадженні до закінчення досудового розслідування здійснюється Реєстраторами, уповноваженими на здійснення досудового розслідування та нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у ньому.
Згідно п.3 Розділу 4 вказаного Положення, до витягу з Реєстру включається інформація про прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих) органів досудового розслідування, працівника (працівників) підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного бюро, які здійснюють досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який (які) здійснює(ють) процесуальне керівництво.
Відповідно до п.8 Розділу 1 Положення, реєстраторами Реєстру є: прокурори, у тому числі керівники прокуратур; а також слідчі органів поліції.
Таким чином, у суду відсутні сумніви щодо наявності повноважень у прокурорів ОСОБА_31 та ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні, оскільки вони входять в групу прокурорів по даному кримінальному провадженні. Крім того, при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження 27 11 2017 року , ні обвинувачена, ні захисник не висловлювали сумніву щодо групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.
Сам факт, наявності в матеріалах кримінального провадження вказаної постанови без підпису зазначеного керівника органу досудового розслідування, хоча і є недоліком, однак не може свідчити про незаконність дій слідчих , прокурорів при здійсненні ними досудового розслідування та ніяким чином не впливає на встановлення обставин у справі та не доводить і не спростовує винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 , а тому не може бути підставою для визнання цих документів в межах вказаного кримінального провадження незаконними.
Суд також враховує, що будь- яке процесуальне порушення,допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх не допустимими. У зв`язку із цим,за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони : (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/ або (2) надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду ( Ухвала АП ВАКС від 21 04 2021 ( справа № 711/3111/19 ) . Крім того суд зазначає, що Об`єднана палата Верховного Суду в рішенні від 12 05 2021 року ( справа № 663/267/19) вказує на те, КПК чітко не вказує на те, що рішення про визначення прокурора ( як і слідчого ) має прийматися саме у формі постанови. Аналогічно « відсутність постанови визначення певного слідчого або прокурора у конкретному провадженні сама по собі не означає, що цей слідчий або прокурор не мають відповідних повноважень « ( ВС/ККС № 490/10025/17 від 19 05 2020). Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 490/10025/17 від 19 травня 2020 року КПК України не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи, викладалося у формі постанови. Частина 3 статті 110 КПК України передбачає, що постанова виноситься слідчим або прокурором лише у випадках, передбачених цим Кодексом, або коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Аналіз положень КПК України свідчить про те, що визначення слідчого чи прокурора, не є тими випадками, для яких Кодекс вимагає винесення постанови. Відповідно такі процесуальні рішення можуть прийматись навіть без вираження у письмовій формі.
Щодо твердження захисника, що докази, а саме постанову та витяг з ЄРДР прокурором не було відкрито стороні захисту суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.. 84 КПК України 1. Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. 2. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Дані документи не є доказами в розумінні ст.. 84 КПК України.
При визначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини та характер вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою, особу винної, яка на обліку у лікаря нарколога чи лікаря психіатра не перебувала та не перебуває , за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася. Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання згідно вимог ст. 66 ,67 КК України судом не встановлені. А також враховуючи позицію потерпілого, суд вважає за необхідне призначити їй покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, яке буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відносно ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 10.10.2017 року з 07 10 2017 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою , ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 04 2020 року ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 16 05 2020 року, який, продовжувався до 23 жовтня 2020року.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, підлягають стягненню з обвинуваченої на підставі ст.124 КПК України.
Цивільний позов не заявлений .

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати виною у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у вигляді 8 ( вісім ) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вираховувати з моменту її фактичного затримання з метою виконання даного вироку після набрання ним законної сили.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання за даним вироком період попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 07 жовтня 2017 року по 22 квітня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати пов`язані з проведенням судово-трасологічної експертизи від 31.10.2017 року №30/4.6/2807 в розмірі 1581 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят одна) грн. 92 коп.

Речові докази: шість ножів, сім слідів папілярних ліній, які скопійовані на липкі стрічки, зрізи нігтьових пластин трупа ОСОБА_9 , дактилокарту трупа ОСОБА_9 , змиви з обох долонь мікрооб`єкти з долонь трупу, джинсові штани ОСОБА_6 , жилет чорного кольору, светр чорного кольору, футболку червоного кольору, джинсові штани синього кольору, труси сірого кольору, в яких був одягнений ОСОБА_9 знищити.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1