Дата документу 22.11.2021 Справа № 326/752/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 326/752/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1815/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УВП № 11»,

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянула 22 листопада 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатаОСОБА_7 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 2 листопада 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.п.5, 6 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.п.5, 6 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 2 листопада 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком до 31 грудня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконною та необґрунтованою у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з огляду на наступне. Так, в обґрунтування доводів зазначає, що при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу та при продовженні строку тримання під вартою, суддею порушено вимоги діючого законодавства, зокрема ст.ст. 331, 201,199,196,194,193,183,180 КПК України. Вказує, що судом в оскаржуваній ухвалі не надано оцінки доводам захисника щодо зміни запобіжного заходу на особисту поруку людей, які користуються авторитетом та повагою у суспільстві. Ризик переховування від суду не існує, оскільки судом в ухвалі не наведено відповідних доказів, при цьому, з моменту вчинення злочину і до обрання запобіжного заходу пройшло більше ніж 7 місяців і протягом зазначеного часу, ОСОБА_6 не покинув та не змінив місце проживання, добровільно з`являвся до органів слідства. Твердження прокурора про можливий вплив на свідків, є лише припущенням, яке не підтверджується доказами. Крім того, до теперішнього часу, прокурором так і не надано суду переліку осіб, яких сторона обвинувачення бажає викликати та допитати в якості свідків з боку обвинувачення, що свідчить про свідоме затягування часу з боку прокурора. Сторона захисту звертає увагу на позитивні відомості стосовно особи обвинуваченого у вигляді постійного місця проживання, за яким характеризується позитивно, міцних соціальних зв`язків, постійного заробітку, з 2004 року зареєстрований як ФОП.Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого і обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистої поруки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та адвокати підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного виду заходу забезпечення кримінального провадження досягненням дієвості цього провадження через недопущення переховування обвинуваченого, здійснення ним незаконного впливу на потерпілих та свідків та продовження злочинної діяльності.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 331, 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, заявлених прокурором у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів виходить з наступного.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений не може не розуміти тяжкість вчинених злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст.15, п.п.5, 6 ч.2 ст.115 КК України, за що передбачено покарання на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, зокрема і внаслідок тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , що має свій раціональний зміст, оскільки така обставина свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

З огляду на наведене, слід визнати непереконливими доводи сторони захисту про відсутність вказаного ризику, який обумовлює продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а також існування ризику переховування, на який послався районний суд, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою відносно наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Також перебуваючи на свободі, ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 можуть бути відомі їх анкетні дані, зокрема, адреси їх проживання чи роботи, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання, тим самим перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню для уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки у провадженні Приазовського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_6 наразі перебуває кримінальне провадження за за ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 246 КК України, що знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду, вочевидь свідчить про усталеність протиправної поведінки та підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

В цьому контексті є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів і суворість очікуваного покарання.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшились та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обранняОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді особистої поруки, як того просила сторона захисту, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 є фізичною особою підприємцем, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, проживає разом із своєю дружиною та дітьми, на даний час не свідчать про зменшення існування зазначених вище ризиків та не можуть слугувати підставою для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвокатаОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 2 листопада 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 31 грудня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4