УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в межах кримінального провадження №0000117 апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.09.2021 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трикрати, Вознесенського району, Миколаївської області, громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , - обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України.
-якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 24.11.2021р. включно.

Учасники судового провадження:

обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6
потерпіла ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду скасувати, відмовити в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати, відмовити в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . У разі залишення без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, встановити розмір застави, та визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних громадян.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 24 листопада 2021 року включно. Відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту та потерпілої ОСОБА_7 про зміну запобіжного захисту на більш м`який.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зауважує, що прокурором не доведені ризики, вказані в клопотанні. Вважає, що суд мав можливість застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, яка винесена з порушенням норм КПК України. Вказує, що ризики, які вказані в клопотання прокурора, необґрунтованими, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, дружину, раніше не переховувався від слідства чи суду.

Зауважує, що прокурор не навів переконливих доводів щодо неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, що на думку сторони захисту, є неприпустимим з огляду на вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В проваджені Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстр досудових розслідування за №0000117 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження стоку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування заявленого клопотання, прокурор посилався на те, що на даний час, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі, крім того наявність ризиків, задля запобігання яких до останнього застосований вказаний запобіжний захід, станом на теперішній час не зникли і не зменшилися.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021р. задоволено клопотання прокурора та подовжено строк дії запобіжного заходу ОСОБА_5 до 24 листопада 2021 року включно. Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстр досудових розслідування за №0000117 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження стоку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування заявленого клопотання, прокурор посилався на те, що на даний час, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі, крім того наявність ризиків, задля запобігання яких до останнього застосований вказаний запобіжний захід, станом на теперішній час не зникли і не зменшилися.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд, пославшись на відомості що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення та тяжкість інкримінованого йому злочину, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, проти життя особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі. Судове провадження на даний час триває.

Крім того, ОСОБА_5 не був офіційно працевлаштований, не мав стабільного джерела доходу, після скоєння ним злочину, з місця події зник, раніше судимий, а саме 20.06.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі та звільнений 03.05.2019 року умовно-достроково на 2 роки 5 місяців 10 днів, проте на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про існування ризиків передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Про існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КК України свідчить те, що обвинувачений обізнаний про адреси проживання свідків, потерпілої, їхні номери телефонів, а тому перебуваючи на волі ОСОБА_5 може вживати заходи впливу на вказаних осіб шляхом погроз фізичною розправою або умовлянь, знищенням або пошкодженням майна, з метою зміни ними показів на його користь. Крім того у судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений чинив тиск на потерпілу ОСОБА_8 , про що судом було зазначено в ухвалі.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, оскільки наявність місця проживання не є визначальною обставиною, яка б давала можливість обрати останньому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, тому що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його вини, те що він був засуджений 20.06.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі та звільнений 03.05.2019 року умовно-достроково на 2 роки 5 місяців 10 днів, свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, які можуть слугувати стримуючим фактором, та вказують на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КК України.

Вищенаведені підстави підтверджують наявність ризиків, передбачених, ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є вірним.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів в частині необґрунтованості висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав вважати що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості злочину та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 дії запобіжного у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просять апелянти, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави є недоцільним, оскільки обвинувачений офіційно не працює та не має джерела доходу.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 24 листопада 2021 року включно - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: