Дата документу 10.01.2022 Справа № 321/136/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/235/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №321/136/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він приблизно о 23 годині 09.01.2021 року, діючи повторно, з корисливих мотивів, з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зі сторони проїзної частини, шляхом відкриття вхідної хвіртки, пройшов на огороджену по периметру територію домоволодіння АДРЕСА_2 . Далі, знаходячись на вказаній території, ОСОБА_8 шляхом виймання скла віконного отвору проник до приміщення житлового будинку. Після чого, ОСОБА_8 , знаходячись в середині вказаного домоволодіння, таємно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , після чого зник з місця події, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1785 грн. 32 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло. Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, посилаючись на те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив дії, направлені на усунення заподіяної шкоди потерпілій та вибачився перед нею. Крім того, він має постійне місце реєстрації, проживає в цивільному шлюбі, має намір укласти шлюб, за місцем проживання характеризується позитивно, з березня 2020 року постійно працює, за місцем роботи характеризується позитивно, а тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений вимагав на підставі ст.75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що встановлені у даній справі обставини давали суду достатні підстави для застосування ст.75 КК.

Проте, на переконання колегії суддів, такі вимоги та доводи обвинуваченого не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як випливає зі змісту ст.75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Отже, ст.75 КК підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжкого злочину; обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття. Відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Також суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, суспільно-корисною працею не займається, посередньо характеризується. Також обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Будучи звільненим з місць позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_8 на шлях виправлення не став та знову вчинив нове кримінальне правопорушення.

З огляду на таку поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , висновок суду першої інстанції про неможливість досягти мети виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є обґрунтованим.

Обставини, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, вже були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити останньому передбачене санкцією ч.3 ст.185 КК мінімальне покарання. Проте такі обставини не є достатніми для прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК.

Відсутність з боку потерпілого претензій до обвинуваченого, на що посилався захисник в апеляційній скарзі, за встановлених у даній справі обставин жодним чином не свідчить про можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК.

За таких обставин призначене обвинуваченому покарання є пропорційним та співмірним вчиненому і є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки районного суду і доводили необхідність застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК в апеляційній скарзі не наведено.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4