КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2021/2021
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року у кримінальному провадженні №0004385 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.
Судом також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, за допомогою мобільного додатку «Телеграм» у переписці із невстановленою органом досудового розслідування особою домовився щодо незаконного придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої обмежено, PVP, з метою подальшого збуту. Після чого ОСОБА_8 отримав від невстановленої особи відправлення у відділенні № 193 «Нова пошта» з 25 пакетами з пазовим замком з раніше замовленою особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, тим самим придбав та став зберігати з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину.
Надалі, 29 вересня 2020 року у невстановлений органом досудового розслідування час, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Старобориспільська, неподалік станції метро «Червоний хутір», у лісосмузі, ОСОБА_8 окремо заховав у землі 9 згортків клейкої стрічки із полімерними пакетами з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP масою 0,203 г, 0,189 г, 0,203 г, 0,202 г, 0,205 г, 0,181 г, 0,194 г, а загальною масою 1,377 г, яку ОСОБА_8 придбав та зберігав, з метою подальшого збуту. Таким чином, ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України.
Крім того, ОСОБА_8 у невстановлений органом досудового розслідування день та час, за допомогою мобільного додатку «Телеграм» у переписці із невстановленою органом досудового розслідування особою домовився щодо незаконного придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої обмежено, PVP, з метою подальшого збуту. Після чого, ОСОБА_8 отримав від невстановленої особи відправлення у відділенні № 193 «Нова пошта» з 25 пакетами з пазовим замком з раніше замовленою особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, тим самим придбав та став зберігати з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину. Після чого ОСОБА_8 29 вересня 2020 року об 11 годині 05 хвилин, перебуваючи неподалік озера «Вирлиця» у м. Києві, був затриманий працівниками поліції, в якого під час особистого обшуку, у сумці, яка була при ньому, виявлено 16 згортків обмотаних клейкою стрічкою чорного кольору, всередині кожного з яких наявний полімерний пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору, в яких виявлено особливо небезпечну психотропну речовину PVP, загальною масою 4,552 г, що у великих розмірах, яку ОСОБА_8 умисно, незаконно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів придбав та зберігав, з метою подальшого збуту.
Таким чином, ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину, повторно, у великих розмірах, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України.
А за всіма своїми діями ОСОБА_8 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене повторно, у великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 , не погодившись з вироком суду виключно в частині призначеного покарання, просить його змінити, визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі та застосувати положення ст. ст. 75, 76 КК України і звільнити від відбування покарання з випробувальним терміном на три роки.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при призначенні покарання судом враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, однак не враховано обставин, які можуть бути підставою для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України.
Зокрема, як вважає обвинувачений, судом першої інстанції хоча і враховано, але не надано належної оцінки тому, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має вищу освіту, є донором, взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, працює вчителем англійської мови у середній загальноосвітній школі. Звертає увагу також на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду він визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, що в сукупності свідчить про наявність у нього критичного ставлення до своїх дій та готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене.
Такі обставини, за позицією обвинуваченого, є достатніми для призначення йому покарання з урахуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років та звільнення від відбування покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорює висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію вчиненого ним кримінального правопорушення. Його доводи стосуються виключно призначеного судом покарання, яке він вважає таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Проте колегія суддів під час апеляційного розгляду встановила істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вирок суду - це акт правосуддя, спрямований на захист порушених прав і свобод людини й інтересів держави, в якому суд на основі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження доказів робить висновок про винуватість або невинуватість особи і приймає рішення про притягнення обвинуваченого або не притягнення до кримінальної відповідальності, вирішуючи інші, пов`язані з цим, юридичні питання.

Вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючись вимог статей 370-374 КПК України.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку, серед іншого, повинна містити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Крім того, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Саме частина обвинувального акта, де викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважає встановленими, правова кваліфікація правопорушення і встановлює межі судового розгляду кримінального провадження. Тобто ці межі визначаються з урахуванням висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За змістом ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Однак суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_8 ці вимоги кримінального процесуального закону порушив.

Як убачається зі змісту вироку, суд першої інстанції у його мотивувальній частині обвинувачення, яке визнав доведеним, взагалі не сформулював, а виклав формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_8 органом досудового розслідування.

Положення ч. 3 ст. 374 КПК України у взаємозв`язку з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3, ст. 17 та ст. 91 КПК України дають підстави стверджувати, що під обвинуваченням, визнаним судом доведеним, необхідно розуміти висновок суду, який зроблений у стверджувальній формі про доведення факту вчинення певною особою діяння, яке підпадає під ознаки конкретного кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною КК України, описом цього діяння із викладенням у ході цього опису обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та характеризують це діяння. Обвинувачення, яке висунуте певній особі органом досудового розслідування чи прокурором, не є висновком суду у стверджувальній формі про вчинення цією особою кримінального правопорушення, тому обвинувачення органу досудового розслідування не може підміняти обвинувачення, визнане судом доведеним.

Таким чином під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції були порушені вимоги п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Крім того, зміст вироку свідчить про суперечливість висновків суду в частині застосування норм матеріального права при юридичній оцінці вчинених ОСОБА_8 діянь за описаних у ньому фактичних обставин, встановлених органом досудового розслідування.

Так, суд погодився із наведеною в обвинувальному акті правовою кваліфікацією вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконне повторне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах.

В той же час, погоджуючись з такою кваліфікуючою ознакою ч. 2 ст. 307 КК України як повторність, суд констатував у вироку, що ОСОБА_8 протягом дня 29 вересня 2020 року "збував пакети з особливо небезпечною речовиною, а саме сховав у лісосмузі 9 з 25, допоки не був затриманий", хоча обвинувальним актом йому не висувалося обвинувачення у незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, який є окремою, альтернативною формою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Отже суд першої інстанції не врахував вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України та вийшов за межі обвинувачення. Таке порушення вимог кримінального процесуального закону має наслідок у вигляді істотного впливу на права обвинуваченого щодо забезпечення права на справедливий суд, оскільки висновки суду щодо збуту ним особливо небезпечної психотропної речовини не охоплювались пред`явленим йому обвинуваченням.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, водночас вирок суду за своїм змістом не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України і критеріям, визначеним у ст. 370 КПК України, що згідно з положеннями ст.ст. 409, 412, 415 КПК України є підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду належить згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, провести судовий розгляд, за наслідками якого ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Що стосується доводів обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то згідно з ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Таким чином, з огляду на апеляційне прохання обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 слід скасувати в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4