Справа № 152/1253/21
В И Р О К
іменем України

08 листопада 2021 року м.Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/1253/21
Провадження №1-кп/152/114/21

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, не військовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096 08.10.2021 року,

з участю сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора у кримінальному

провадженні начальника

Шаргородського відділу

Жмеринської окружної

прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 з 01.11.2020 року по 01.10.2021 року злісно ухилявся від сплати встановлених судовим рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.04.2011 року коштів (аліментів) на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.03.2011 року і до досягнення дітьми повноліття, не сплачуючи аліментів у вказаний період взагалі, при цьому, маючи умисел на ухилення від сплати аліментів та не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до фізичної праці та працевлаштування, не працевлаштовувався, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородській філії Вінницького обласного центру зайнятості не перебуває, доходи від тимчасових заробітків не декларував та не декларує, про суми заробітку і джерела доходів державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконує, допустивши виникнення заборгованості зі сплати аліментів у означений період в сумі 30100 (тридцять тисяч сто) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок, що сукупно складає суму виплат понад три місяці відповідних платежів, порушуючи право дітей на отримання коштів від батька для забезпечення їх повноцінного гармонійного та всебічного (фізичного, психічного, соціального) розвитку, маючи при цьому загальну заборгованість по аліментах в сумі 152601,64 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.164 КК України і викладене в обвинувальному акті від 12.10.2021 року.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, про що подав суду відповідну заяву (а.с.37).

Законний представник малолітніх потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_8 в судовий розгляд не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.27).
При цьому, законний представник малолітніх потерпілих ОСОБА_8 05.11.2021 року надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності, повідомляє, що не заперечує щодо розгляду кримінального провадження за ч.3 ст.349 КПК України, не зазначає про оспорювання фактичних обставин справи (а.с.28).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи подану законним представником малолітніх потерпілих ОСОБА_8 заяву, суд вважає можливим за її відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі законного представника потерпілих.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному проступку, який передбачений ч.1 ст.164 КК України і викладений в обвинувальному акті від 12.10.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , законного представника малолітніх потерпілих ОСОБА_8 , думку обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Законний представник малолітніх потерпілих ОСОБА_8 в заяві до суду зазначила про можливість розгляду кримінального провадження за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, про оспорювання фактичних обставин справи не повідомила (а.с.28).

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом та права сторін кримінального провадження не порушуються.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, який інкримінується йому за обвинувальним актом від 12.10.2021 року, щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 та має від шлюбу двох дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на утримання яких у 2011 році Замостянським районним судом м. Вінниці стягнуто аліменти у розмірі частини заробітку (доходу), щомісячно. Аліменти на утримання дітей він спочатку частково сплачував, а з 01.11.2020 року по 01.10.2021 року не сплачував взагалі, так як не був офіційно працевлаштованим, а доходи, які мав від тимчасових заробітків в середньому 6000-7000 грн. щомісячно, витрачав на своє утримання. Разом з тим, із тих доходів, що він отримує від тимчасових заробітків, частину міг виділяти на сплату аліментів. Він усвідомлює, що вчинив умисне кримінальне правопорушення, у чому розкаюється та просить його суворо не карати, так як він виправить свою поведінку, сплачуватиме аліменти, погашатиме заборгованість по аліментах.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а саме: з 01.11.2020 року по 01.10.2021 року ОСОБА_3 злісно ухилявся від сплати встановлених судовим рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.04.2011 року коштів (аліментів) на користь ОСОБА_5 на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.03.2011 року і до досягнення дітьми повноліття, не сплачуючи аліментів у вказаний період взагалі, при цьому, маючи умисел на ухилення від сплати аліментів та не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до фізичної праці та працевлаштування, не працевлаштовувався, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородській філії Вінницького обласного центру зайнятості не перебуває, доходи від тимчасових заробітків не декларував та не декларує, про суми заробітку і джерела доходів державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконує, допустивши виникнення заборгованості зі сплати аліментів у означений період в сумі 30100 (тридцять тисяч сто) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок, що сукупно складає суму виплат понад три місяці відповідних платежів, порушуючи право дітей на отримання коштів від батька для забезпечення їх повноцінного гармонійного та всебічного (фізичного, психічного, соціального) розвитку, маючи при цьому загальну заборгованість по аліментах в сумі 152601,64 грн.

Так, суспільна небезпечність кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 КК України, полягає в тому, що винна особа грубо порушує обов`язки, які покладаються на батьків міжнародним та національним законодавством, і посягає на нормальний розвиток і здоров`я дітей.

Безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є суспільні відносини, що забезпечують захист майнових інтересів неповнолітніх або непрацездатних дітей. З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення полягає в бездіяльності, а саме: злісному ухиленні від виконання батьками своїх обов`язків, у тому числі, ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей.

Згідно із висновком Верховного Суду у постанові від 19.08.2021 року у справі №175/3922/19, злісне ухилення це тривале і наполегливе ухилення від виконання відповідного обов`язку шляхом приховування свого місця проживання, роботи, фактичного заробітку або інших грошових надходжень, незважаючи на попередження про кримінальну відповідальність. Разом з тим для встановлення ознаки злісності немає значення, чи такі дії винної особи виражалися у прямій відмові від виконання покладених на неї обов`язків, чи мали форму пасивного ігнорування, уявної неспроможності або необізнаності про необхідність їх виконання, оскільки всі ці обставини у будь-якому випадку призводять до ухилення від сплати коштів на утримання дітей.

Як вбачається з встановлених судом фактичних обставин, виходячи з обвинувального акту та показань обвинуваченого ОСОБА_3 , будучи обізнаним про аліментні зобов`язання та попередженим про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, ігноруючи вимоги державного виконавця про необхідність виконання аліментних зобов`язань за рішенням суду, ОСОБА_3 злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей, офіційно не працював та не вживав заходів для офіційного працевлаштування протягом тривалого часу, при цьому працюючи у приватних осіб і, маючи тимчасовий заробіток, з метою ухилення від сплати аліментів не надавав будь-якої допомоги на утримання дітей.

Враховуючи викладене, суд не вбачає обставин, які б перешкоджали ОСОБА_3 протягом тривалого часу належним чином виконувати покладені на нього законом обов`язки щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, що свідчить про злісність ухилення від аліментних зобов`язань.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.1 ст.164 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації призначене покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Виходячи з вимог ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.164 КК України, є кримінальним проступком.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 КК України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 , в силу ст.89 КК України вважається несудимим, оскільки попередні судимості останнього за ст.185 КК України погашені у передбаченому КК України порядку (а.с.46-47).

За зареєстрованим місцем проживання Пеньківським старостинським округом №3 Мурафської сільської ради ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої до Мурафської сільської ради не надходили скарги на поведінку, відсутні компрометуючі матеріали; не працює (а.с.48).

На обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської МЛ ОСОБА_3 не перебуває, що вбачається із довідки Шаргородської МЛ від 11.10.2021 року №1555 (а.с.50).

Таким чином, з урахуванням обставини, що пом`якшує покарання, та враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся та усвідомив протиправну поведінку, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.164 КК України.
При цьому, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді громадських робіт на строк сто годин.

Призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання за ч.1 ст.164 КК України, суд виходить із того, що воно за своїм видом та розміром у даному випадку є справедливим та таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність, є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.164 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, за якою засудити його до покарання у виді громадських робіт на строк сто (100) годин.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1