печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі захисника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою підозрюваного ОСОБА_4 на постанови прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотань та зобов`язання вчинити дії у кримінальному провадженні №0000797,

В С Т А Н О В И В:
01.09.2021 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга підозрюваного ОСОБА_4 , яка того ж дня передана слідчому судді ОСОБА_1 , на постанови прокурора Київської міської прокуратури про відмову у задоволенні клопотань та зобов`язання вчинити дії у кримінальному провадженні №0000797, а також на бездіяльність прокурора Київської міської прокуратури, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотань, поданих в порядку ст. 220 КПК України, у кримінальному провадженні №0000797.

У скарзі заявник просить слідчого суддю:

1. Скасувати постанову прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 від 30.07.2021 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 19.07.2021 (вхідний №49146-21 від 26.07.2021) у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;

2. Зобов`язати прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 провести у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 слідчі (розшукові) та процесуальні дії перелічені у клопотанні ОСОБА_4 від 19.07.2021 (вхідний №49146-21 від 26.07.2021);

3. Скасувати постанову прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 від 28.07.2021про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 14.07.2021 (вхідний №48501-21 від 22.07.2021) у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;

4. Зобов`язати прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 провести у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 слідчі (розшукові) та процесуальні дії перелічені у клопотанні ОСОБА_4 від 14.07.2021 (вхідний №48501-21 від 22.07.2021);

5. Скасувати постанову прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 від 30.07.2021 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 20.07.2021 (вхідний №49169-21 від 26.07.2021) у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;

6. Зобов`язати прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 провести у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 слідчі (розшукові) та процесуальні дії перелічені у клопотанні ОСОБА_4 від 20.07.2021 (вхідний №49169-21 від 26.07.2021);

7. Скасувати постанову прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 від 28.07.2021 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 19.07.2021 (вхідний №48516-21 від 22.07.2021) у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;

8. Зобов`язати прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 провести у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 слідчі (розшукові) та процесуальні дії перелічені у клопотанні ОСОБА_4 від 19.07.2021 (вхідний №48516-21 від 22.07.2021);

9. Скасувати постанову прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 від 30.07.2021 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 20.07.2021 (вхідний №48897-21 від 26.07.2021) у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;

10. Зобов`язати прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 провести у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 слідчі (розшукові) та процесуальні дії перелічені у клопотанні ОСОБА_4 від 20.07.2021 (вхідний №48897-21 від 26.07.2021);

11. Поновити процесуальний строк на оскарження неправомірної бездіяльності прокурора, яка полягає у нерозгляді клопотань підозрюваного, які він зобов`язаний був розглянути у передбачений КПК України строк;

12. Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 розглянути у порядку статті 220 КПК України клопотання ОСОБА_4 від 06.07.2021 про отримання доступу та долучення до матеріалів досудового розслідування реєстру оптово-відпускних цін на вироби медичного призначення, проведення огляду такого реєстру на предмет наявності реалізованих товарів у цьому реєстрі та визначення розміру застосованої надбавки у порівнянні з допустимими постановами КМУ у сфері державного регулювання ціноутворення;

13. Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 розглянути у порядку статті 220 КПК України клопотання ОСОБА_4 від 22.07.2021 про встановлення переліку осіб, які здійснювали ввезення на територію України інкриміновану групу товарів у період часу з 01.01.2010 по 06.03.2019;

14. Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 розглянути у порядку статті 220 КПК України клопотання ОСОБА_4 від 21.07.2021 про проведення огляду офіційних сайтів на предмет тендерної документації та пропозицій, а також встановлення рівня володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_6 англійською мовою і відповідну здатність листування (здійснення замовлень товарів), які містяться у матеріалах досудового розслідування;

15. Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 розглянути у порядку статті 220 КПК України клопотання ОСОБА_4 від 20.07.2021 про встановлення осіб, які використовували інтернет банкінг іноземного контрагента;

16. Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 розглянути у порядку статті 220 КПК України клопотання ОСОБА_4 від 20.07.2021 про встановлення конкретної особи, яка використовувала ІР-адреси;

17. Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 розглянути у порядку статті 220 КПК України клопотання ОСОБА_4 від 04.07.2021 про ідентифікацію виконавця дописів у документах матеріалів досудового розслідування;

18. Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 розглянути у порядку статті 220 КПК України клопотання ОСОБА_4 від 05.07.2021 про отримання зразків підпису з подальшим призначенням почеркознавчого експертного дослідження з огляду на наявність ознак підробки документів у матеріалах досудового розслідування.

Крім того, 03.09.2021 до суду надійшло клопотання про уточнення вимог скарги, відповідно до яких ОСОБА_4 просить, серед іншого:

Залишити без розгляду вимогу (пункту 18) скарги ОСОБА_4 від 31.08.2021 щодо зобов`язання прокурора у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 розглянути у порядку статті 220 КПК України клопотання ОСОБА_4 від 05.07.2021 про отримання зразків підпису з подальшим призначенням почеркознавчого експертного дослідження з огляду на наявність ознак підробки документів у матеріалах досудового розслідування;

Скасувати постанову прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 від 06.08.2021 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 05.07.2021 (вхідний №52147-21 від 04.08.2021) у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;

Зобов`язати прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 провести у кримінальному провадженні №0000797 від 09.07.2019 слідчі (розшукові) та процесуальні дії перелічені у клопотанні ОСОБА_4 від 05.07.2021 (вхідний №52147-21 від 04.08.2021) про отримання зразків підпису з подальшим призначенням почеркознавчого експертного дослідження;

В інших частинах, вимоги скарги ОСОБА_4 від 31.08.2021 залишити без змін.

В судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги, з урахуванням уточнень до вимог від 03.09.2021 підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених на обґрунтування скарги.

Уповноважений прокурор Київської міської прокуратури у кримінальному провадженні №0000797 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, жодних заяв, клопотань чи заперечень на адресу суду не надходило.

Частиною 3 статті 306 цього Кодексу передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги за відсутності осіб, які не з`явилися, на підставі наданих доказів.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження та долучені в судовому засіданні документи, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як зазначено у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51-9929км18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано §1 Глави 26 КПК України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, визначений ч. 1 ст. 303 цього Кодексу.

В постанові Верховного Суду України від 30.11.2017 у справі № 5-272кс(15), зазначається, що «особливістю кримінальних процесуальних норм, на відміну від, наприклад, кримінально-правових, є те, що їхні структурні елементи (гіпотеза, диспозиція, санкція) у переважній більшості випадків не зосереджені в одній статті КПК, а окремо викладені законодавцем у різних статтях, іноді навіть розділах, КПК України, а отже, зміст окремої норми може бути виявлено лише шляхом системного тлумачення положень КПК».

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Так само, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена і бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. Тобто, зазначаючи в диспозиції статті слово «дії», слід розуміти що оскарженню підлягають неконкретизовані в статті випадки, виходячи із норм інших статей КПК України. В даному випадку, під іншими діями, виходячи із системного аналізу положень процесуального Кодексу, слід розуміти, серед іншого, невчинення дій як то нерозгляд клопотання поданого в порядку ст. 220 КПК України. Тобто така бездіяльність сторони обвинувачення, як предмет судового оскарження має місце тоді, коли в строк передбачений ст. 220 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор не вчиняє дій, визначених цією статтею як обов`язкові: не повідомляє особу, яка заявила клопотання, про результати його розгляду та/або не приймає жодного з альтернативно можливих рішень - не задовольняє клопотання і не виносить мотивованої письмової постанови про відмову у його задоволенні.

При цьому, структура положень ч. 1 ст. 303 КПК України свідчить про те, що така бездіяльність підлягає окремому оскарженню, оскільки за результатами розгляду такої скарги слідчий суддя, в силу вимог ч. 2 ст. 307 цього Кодексу може прийняти рішення, серед іншого, про зобов`язання вчинити певну дію, та відповідно до граматичної форми числа диспозиції вищенаведеної статті вцілому, вбачається можливість оскарження лише конкретної дії, конкретного рішення чи конкретної бездіяльності, оскільки лексична побудова норми закону вживається в однині.

Виходячи із вищевикладеного, а також встановлених по справі обставин слідчий суддя вважає, що вимоги скарги не можуть бути предметом розгляду при оскарженні в одному провадженні одночасно (рішення прокурора та іншої бездіяльності прокурора), оскільки розгляд одночасно в одному провадженні скарг на декілька самостійних рішень та на декілька самостійних бездіяльностей прокурора, які мають різну правову природу та різний предмет оскарження, суперечить вимогам імперативності.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності під час розгляду скарги на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика ЄСПЛ свідчить, що особі, яка звертається із скаргою до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а й покладаються обов`язки.

Як зазначив «mutatis mutandis» (з урахуванням відмінностей щодо обставин) ЄСПЛ «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом» (рішення у справі «Волчлі проти Франції» від 26.07.2007).

Крім того, ЄСПЛ в своїх рішеннях зазначає, що право на справедливий судовий розгляд (ст. 6 Конвенції), одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справах «Голдер проти Об`єднаного Королівства» від 21.02.1975; «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 20.06.2011), не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справах «Мельник проти України» від 28.03.2006, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001).

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним (постанова Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №705/5060/18 (провадження №61-3331св19).

Таким чином, наявність визначених у законі щодо порядку оскарження рішень, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового провадження не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу заявника на тому, що ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 ЄСПЛ також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Оскільки інші вимоги скарги стосуються обставин, вже встановлених слідчим суддею, та є похідними від них, слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом.

Керуючись статтями 22, 26, 220, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
Скаргу залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1