Справа№742/2891/18
Провадження №1-кп/751/69/21
УХВАЛА
Іменем України
15 грудня 2021 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження терміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000728 від 12 травня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова знаходиться обвинувальний акт, затверджений прокурором Прилуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , про кримінальні правопорушення, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000728 від 12 травня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою колегії суддів від 18.10.2021 року продовжений обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання його під вартою терміном до 60 діб, строком до 16 грудня 2021 року включно.

В судовому засіданні прокурор в режимі відеоконференції підтримав подане клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке 10.12.2021 року надійшло до Новозаводського районного суду міста Чернігова письмово, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України з моменту обрання і розгляду цього питання судом, не відпали та не зменшились.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисники в режимі відео конференції у судовому засіданні заперечили щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження заявлених ризиків. Просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу або його зміну, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини відповідно до статті 178 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В судовому засіданні захисники обвинуваченого просять суд змінити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Дане клопотання мотивоване тим, що довго триває судовий розгляд, ніяких заяв від потерпілих та свідків на їх вплив зі сторони обвинуваченого не надходили, лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою. Крім того, обвинувачений раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Як встановлено під час підготовчого судового засідання, ухвалою колегії суддів Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.02.2020 року у кримінальному провадженні № 0000728 від 12 травня 2019 року продовжений обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, який був неодноразово продовжений як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні, та дія якого закінчується 16 грудня 2021 року.

При цьому, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, яке, відповідно до вимог ч.3 ст.12 КК України, класифікується як особливо тяжкі злочини, та за які згідно санкції відповідної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі понад десять років.

Крім того, враховуючи, що обвинувачений, достовірно усвідомлюючи настання негативних для себе наслідків у виді можливого призначення йому покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується, з метою його уникнення, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які до даного часу судом допитані частково. При цьому, враховуючи, що обвинуваченому відкриті матеріалами кримінального провадження, в якому наявні відомості щодо анкетних даних свідків, в тому числі місце їх проживання, а також не виключається можливість поза процесуального спілкування обвинуваченого зі свідками, а також здійснення на них як фізичного, так і морального тиску.

Наведене об`єктивно вказує, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, частково продовжують існувати.

Разом з тим, аналізуючи в сукупності вказані прокурором та встановлені судом ризики, передбачені ст.177 КПК України, суд не сприймає як переконливі доводи сторони обвинувачення в частині аргументації неможливості запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки на доведення даної позиції клопотання містить лише вказівку на їх недостатність, що безумовно не може свідчити про доведеність даного факту.

Відповідно до положень ч. 4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1, 2 ч.1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор), але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам зазначеним у клопотанні), суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» вказав на порушення пункту 3 статті 5 Конвенції національними судами України, які часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, та зазначив, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (пункт 99). Не наведення судовими органами у своїх рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 Конвенції (пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України»).»

Згідно з практикою застосування ЄСПЛ пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження строку тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»2 , пункт 63 рішення від 27 листопада 2008 року у справі «Свершов проти України»3. ЄСПЛ стверджує, що питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно (пункт 40 рішення від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України»), відсутність будь-яких підстав, наданих судовими органами у своїх рішеннях, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 Конвенції (пункт 36 рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України»).

Отже, тривалість тримання під вартою повинна бути виправданою, обґрунтованою як складністю кримінального провадження, так і наявністю ризиків, інакше судові рішення про продовження строку тримання під вартою не відповідатимуть нормам КПК і вимогам практики ЄСПЛ.

Відсутність законодавчо визначених строків судового розгляду та максимальних строків тримання під вартою під час судового провадження має компенсувати засада розумних строків, що дає змогу їх оцінки відповідно до критеріїв, визначених КПК України, з урахуванням практики ЄСПЛ.

Однак, суд вважає, що при розгляді клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даному етапі прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання вищевказаним ризикам.

Згідно ч.3 ст.194 КПК України, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у разі якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті.

При цьому, реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч.3 ст.331 КПК України мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (Рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності обґрунтування підстав обрання або продовження запобіжного заходу, так у Рішенні ЄСПЛ від 13 грудня 2007 року «Ткачов проти України» зазначив, що повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу.

Таким чином, суд при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою не обмежений виключно питанням продовження строку дії вже обраного запобіжного заходу, більш того, зобов`язаний дослідити можливість призначення більш м`якого запобіжного заходу.

Колегією суддів, при вирішенні питання щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, враховується, що: прокурором не доведено неможливість запобігти зазначеним ним та встановлених судом ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, застосуванням до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу; обвинувачений має постійне місце проживання, в якому проживав до дня затримання; на даному етапі судового розгляду кримінального провадження з об`єктивних причин, які не залежали від суду, а саме: відкладення розгляду справи за клопотаннями сторін, зміна складу суду тощо; відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого; обвинувачений вже протягом тривалого часу, а саме з 12 травня 2018 року (дата затримання обвинуваченого), тобто понад трьох років, перебуває під вартою, що може призвести до порушення прав обвинуваченого, передбачених Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ від 10 червня 2021 року у справі «Солтисюк і Толмачов проти України» суд нагадав, що під час встановлення, чи є умови тримання такими, «що принижують гідність» у розумінні статті 3 Конвенції, серйозний брак простору у в`язничних камерах вважається дуже впливовим чинником та може становити порушення як сам собою, так і в сукупності з іншими недоліками. Посилаючись на свою попередню практику, Європейський суд дійшов висновку, що умови тримання заявників під вартою були неналежними, і заявники не мали у своєму розпорядженні ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з їхніми скаргами, та констатував порушення статей 3 та 13 Конвенції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою не є виправданим, та вважає за необхідне змінити запобіжний захід застосований щодо обвинуваченого, оскільки на переконання суду забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 27, 176, 177, 178, 181, 183, 184, 194, 197, 331, 371, 372, 392 КПК України, колегія суддів:

Ухвалив:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заборонити цілодобово обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків прибуття до суду за викликом та за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачені ч.5 ст.194 КПК України, обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду у кримінальному провадженні;

- утриматись від спілкування з потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю;

- дозволити відвідування обвинуваченого медичним персоналом з приводу надання відповідної медичної допомоги;

- здати на зберігання до суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України (за наявності).

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти після його негайного доставлення до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Термін домашнього арешту встановити на два місяці, а саме до 15 лютого 2022 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі порушення умов домашнього арешту до нього буде застосований більш суворий запобіжний захід.

Відкласти судове засідання на 02 лютого 2022 року на 10 год. 00 хв.

Ухвалу в частині застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_5 направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого до Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області.

Ухвала в частині застосування цілодового домашнього арешту може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом семи днів з дня її оголошення, в іншій частині оскарженню не підлягає.

Повний тест ухвали проголошений 17 грудня 2021 року о 14 год. 00 хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3