ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1971/21 Справа № 183/4423/16 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілого ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 000319 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_13 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_14 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_16 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, до затримання навчався у Перещепинському професійному ліцеї, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, з неповною середньою освітою, не працюючого, до затримання навчався у Дніпропетровському політехнічному коледжі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, з неповною середньою освітою, не працюючого, до затримання навчався у Перещепинському професійному ліцеї, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:
- за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді 13 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 3 ст. 289 КК України - у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_8 призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 00.40 годин 10 квітня 2016 року.
Зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_8 із розрахунку, передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII, в період з 00.40 годин 10 квітня 2016 року по 13.09.2018 року включно, як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:
- за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді 11 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 3 ст. 289 КК України - у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 23.00 години 09 квітня 2016 року.
Зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_7 із розрахунку, передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII, в період з 23.00 години 09 квітня 2016 року по 13.09.2018 року включно, як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
ОСОБА_15 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:
- за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 3 ст. 289 КК України - у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_15 призначено покарання у виді 11 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_15 вирішено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 01.00 години 10 квітня 2016 року.
Зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_15 із розрахунку, передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII, в період з 01.00 години 10 квітня 2016 року по 13.09.2018 року включно, як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_15 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Позов потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 до законного представника неповнолітнього ОСОБА_19 його батька ОСОБА_20 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_15 його батька ОСОБА_21 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 його батька ОСОБА_22 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, залишено без задоволення.
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.
Цим вироком дії ОСОБА_8 кваліфіковані за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб; а також за ч. 3 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя потерпілого. ОСОБА_7 - за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб; а також за ч. 3 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя потерпілого. ОСОБА_15 - за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб; а також за ч. 3 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, небезпечним для життя потерпілого.
Так, 05.04.2016 року ввечері, більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено, неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, точне місце під час проведення досудового розслідування не встановлено, запропонував своїм знайомим неповнолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , умисно позбавити життя раніше малознайомого йому ОСОБА_23 , який надавав послуги таксі на власному автомобілі марки «ВАЗ 217130», державний номер НОМЕР_1 , з метою заволодіння належним йому автомобілем, на що останні погодилися. ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 розподілили між собою ролі, а саме: ОСОБА_8 повинен був зателефонувати ОСОБА_23 та під вигаданим приводом відвезти їх до м. Новомосковська, запросити останнього приїхати до перехрестя автошляхів сполученням «Харків-Сімферополь» та повороту на с. Кільчень Новомосковського району Дніпропетровської області, розташованого поблизу дорожнього знаку с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_15 повинні були сісти в салон автомобіля на заднє пасажирське сидіння, а саме: ОСОБА_8 повинен був сісти за водієм, а ОСОБА_15 - за переднім пасажирським сидінням та в подальшому позбавити життя ОСОБА_23 , шляхом удушення, а ОСОБА_7 повинен був сісти на переднє пасажирське сидіння праворуч від ОСОБА_23 та під час удушення наносити останньому удари кулаками по обличчю з метою подолання його опору.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 08.04.2016 року приблизно о 21.00 годині ОСОБА_8 за раніше обумовленим планом зателефонував ОСОБА_23 та попросив його приїхати до повороту на с. Кільчень, який розташований поряд з дорожнім знаком с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, з метою перевезення їх до м. Новомосковська Дніпропетровської області, на що останній погодився.
08.04.2016 року приблизно о 22.00 годині, більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , за завчасно обумовленим планом, сіли до салону автомобіля марки «ВАЗ 217130», державний номер НОМЕР_1 , на якому ОСОБА_23 прибув до заздалегідь обумовленого місця, та за раніше розподілених ролей, ОСОБА_8 сів на заднє пасажирське сидіння за водієм, ОСОБА_15 сів на заднє пасажирське сидіння за переднім пасажирським сидінням, а ОСОБА_7 сів на переднє пасажирське сидіння та домовилися проїхати до м. Новомосковська Дніпропетровської області. Однак, коли ОСОБА_23 почав рухатись у напрямку м. Новомосковська Дніпропетровської області, ОСОБА_8 , перебуваючи позаду водія, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , дотримуючись обумовленого плану, накинув водію ОСОБА_24 на шию завчасно підготовлену мотузку, довжиною 54,2 см, шириною 1,1 см, товщиною 0,3 см, виготовлену з синтетичного матеріалу світло-сірого кольору, заплетеної у вигляді коси, та почав здавлювати шию. В свою чергу, ОСОБА_15 , який сидів праворуч від ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою зі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , дотримуючись обумовленого плану, почав допомагати ОСОБА_8 душити ОСОБА_23 , а ОСОБА_7 , що сидів на передньому пасажирському сидінні, діючи умисно, за попередньою змовою зі ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , дотримуючись обумовленого плану, з метою подолання опору водія ОСОБА_23 , почав наносити останньому удари кулаками по обличчю, при цьому наніс ОСОБА_23 не менше семи травматичних дій, спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді синців навколо правого ока, верхньому повіку лівого ока, в правій скроневій області голови, крововиливи в області обох губ, в правій скроневій області голови, крововиливи в області обох губ, садна в тім`яній області голови зліва. А також у виді синців та саден в тім`яній області голови зліва, підборідній області справа та на передній поверхні верхньої третини шиї посередині, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Коли ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 побачили, що ОСОБА_23 вже не подає ознак життя, ОСОБА_8 після зупинення автомобіля вийшов з салону, підійшов до водійських дверей, відчинив їх та, перевіривши пульс та серцебиття водія ОСОБА_23 , переконався, що останній помер.
Причиною смерті ОСОБА_23 явилася механічна асфіксія внаслідок задушення петлею, що підтверджується наявністю поодинокої, замкненої, горизонтальної, рівномірно вираженої странгуляційної борозни у верхній третині шиї з ознаками прижиттєвості у виді навколо судинних мікрокрововиливів, защемленням кінчику язику між зубами, багаточисельними внутрішньошкіряними крововиливами в області правого надпліччя, правого плечового суглобу, правої половини грудної клітини і животу, крапковими крововиливами в слизовій оболонці повік і в склерах очей, крововиливами в м`яких тканинах верхньої третини шиї, в товщі кінчику язику, завершеним, згинальним переломом правого великого рогу під`язикової кістки, незавершеним, розгинальним переломом лівого великого рогу під`язикової кістки, крапковими та дрібновогнищевими крововиливами під плеврою легень і зовнішньою оболонкою серця (плями Тард`є), гострою емфіземою та набряком легень, рідким станом крові, саднами в підборідній області справа та на передній поверхні верхньої третини шиї посередині, повнокров`ям внутрішніх органів.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 витягли з салону автомобіля труп ОСОБА_23 та перемістили його до лісосмуги, а самі, доводячи свій злочинний умисел до кінця, незаконно заволоділи автомобілем марки «ВАЗ 217130», державний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_23 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В зміненій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене йому покарання.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Так, обвинувачений зазначає, що визнає себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, щиро розкаюється у вчиненому, раніше не судимий, скоїв злочин у неповнолітньому віці, за місцем навчання та місцем проживання характеризувався позитивно, батько помер, а мати потребує його підтримки та допомоги.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від апеляційної скарги свого захисника ОСОБА_13 , адвокат ОСОБА_14 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 та адвокат ОСОБА_16 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 відмовилися від своїх апеляційних скарг, обвинувачений ОСОБА_15 не заперечував щодо відмови від апеляційних скарг, поданих в його інтересах, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 відмовився від апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував щодо відмови від апеляційної скарги, поданої захисником в його інтересах, у зв`язку з чим вказані апеляційні скарги перегляду судом апеляційної інстанції не підлягають.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 підтримали вимоги зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , просили її задовольнити в повному обсязі, та пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_15 , послались на розсуд суду.
Прокурор заперечувала проти задоволення зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 .
Представник потерпілого заперечував проти задоволення зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та просив вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, у зміненій апеляційній скарзі обвинуваченого не оскаржуються, інші учасники кримінального провадження до початку апеляційного розгляду відмовились від поданих апеляційних скарг, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як вбачається з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
При призначенні ОСОБА_8 покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та дані про особу обвинуваченого, який за місцем навчання у Перещепинському професійному ліцеї за спеціальністю «Робітник фермерського господарства» характеризується як учень, який показав середній рівень знань, заняття відвідував не регулярно, не зацікавлений в отриманні нових знань, на зауваження реагував спокійно, з викладачами ввічливий, коректний, охайний, за місцем мешкання характеризується задовільно.
Апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції враховано обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме вчинення ОСОБА_8 злочинів у неповнолітньому віці, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції враховано те, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією більш тяжкої статті, з урахуванням норм ст. 102 КК України, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_8 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також те, що нормою ст. 98 КК України не передбачено застосування до неповнолітніх додаткового покарання у виді конфіскації майна, а також при аналізі письмових доказів судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 не має будь-якого майна, тому додаткове покарання у виді конфіскації майна не може бути застосовано до ОСОБА_8 .
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій, передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України у виді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Суд першої інстанції детально проаналізував сукупність зазначених обставин, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин провадження, особи обвинуваченого та дійшов, на думку суду апеляційної інстанції, правильного висновку про призначення ОСОБА_8 покарання виключно у виді позбавлення волі у межах санкцій п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним їх обставинам, даним про особу обвинуваченого.
Апеляційним переглядом встановлено, що доводи, на які посилається обвинувачений у своїй зміненій апеляційній скарзі, а саме те, що він визнає себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, щиро розкаюється у вчиненому, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховано часткове визнання вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, а тому вказані обставини повторному врахуванню не підлягають.
Доводи зміненої апеляційної скарги обвинуваченого про те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, скоїв злочин у неповнолітньому віці, за місцем навчання та місцем проживання характеризувався позитивно, батько помер, а мати потребує його підтримки та допомоги, не можуть бути визнані тим фактором, який би знижував суспільну небезпеку особи обвинуваченого ОСОБА_8 , чи вказував на можливість пом`якшення йому призначеного судом першої інстанції покарання, з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження, що в цілому характеризують особу обвинуваченого.
З урахуванням вищезазначеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень ОСОБА_8 не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання до обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні.
З огляду на викладене, наведені в зміненій апеляційній скарзі обвинуваченого доводи не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про пом`якшення йому покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог зміненої апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи доводи останнього необґрунтованими.
Що стосується зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, слід зазначити наступне.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення", попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Також, вирішуючи питання про застосування ч. 5 ст. 72 КК України апеляційний суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), відповідно до якого якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (від 26 листопада 2015 року).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_8 із розрахунку, передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII, в період з 00.40 годин 10 квітня 2016 року по 13.09.2018 року включно, як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_7 із розрахунку, передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII, в період з 23.00 години 09 квітня 2016 року по 13.09.2018 року включно, як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, ОСОБА_15 зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_15 із розрахунку, передбаченого ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII, в період з 01.00 години 10 квітня 2016 року по 13.09.2018 року включно, як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників адвокатів ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , захисника обвинуваченого ОСОБА_15 - адвоката ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , - залишено без задоволення, вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 ,- залишено без змін. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з 13.09.2018 року по 28 серпня 2019 року включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановою Верховного Суду від 01 червня 2021 року було скасовано ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, та обрано засудженим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, а також того, що попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України Про попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили, а відповідно до ч. 2 ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зарахувати обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з 14 вересня 2018 року по 28 серпня 2019 року включно, та з 01 червня 2021 року по 23 листопада 2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та
ОСОБА_15 строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з 14 вересня 2018 року по 28 серпня 2019 року включно, та з 01 червня 2021 року по 23 листопада 2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченими, які перебувають під вартою, - у той же строк з моменту отримання ними копії судового рішення.
Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4