Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

01 листопада 2021 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000257 за апеляційною скаргою прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2021 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Золоте Дубровицького району Рівненської області та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Золоте Дубровицького району Рівненської області та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, працюючого вчителем інформатики Золотинської загальноосвітньої школи 1-2 ступенів, одруженого, раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Зарічненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2021 року як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_6 , визнано невинуватими та виправдано за ч.2 ст.240 Кримінального кодексу України (далі - КК) у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються в тім, що 24 травня 2019 року біля 15 години, на належній ОСОБА_5 земельній ділянці (паю), кадастровий номер :05:006:0004, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, порушили вимоги ст.19 Закону України «Про надра». Обвинувачені, діючи умисно, самовільно, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, за допомогою помпи заводського виробництва «Бригадир», призначеної для подачі води під тиском та обладнання до неї, шляхом гідророзмиву ґрунту, занурили двометрову металеву жердину та прикріплений до неї шрайбер в ґрунт, утворивши лунку. Таким способом обвинувачені здійснювали видобуток бурштину-сирцю, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями за ними», та постанови Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 року «Про затвердження переліку корисних копалин загальнодержавного значення, дорогоцінним камінням органогенного походження». Незаконний видобуток бурштину був припинений працівниками поліції.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.2 ст.240 КК, як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить суд цей вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК, призначивши кожному з них покарання у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих доходів громадян, що становить 10 200 грн. Речові докази у даному провадженні, а саме: автомобіль марки «УАЗ» зеленого кольору VIN НОМЕР_1 , бортовий тентовий причіп до легкового автомобіля марки «ПР» VIN НОМЕР_2 зеленого кольору, помпу заводського виробництва марки «Бригадир», забірний шланг довжиною 5 м, пожежний рукав діаметром 100 мм довжиною 20 м, пожежний рукав діаметром 77 мм довжиною 20 м, металевий шрайбер, дві металеві жердина по 2 м кожна, просить конфіскувати у дохід держави.

Водночас прокурор заявив клопотання про повторне дослідження доказів, яким, на його думку, судом не надано належної оцінки, зокрема: протокол огляду місця події від 24.05.2019; протоколи слідчих експериментів від 30.05.2019 за участю свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; допитати повторно обвинувачених.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що не погоджується з висновком суду щодо визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 24.05.2019 та протоколів слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з підстав відсутності згоди власника земельної ділянки чи ухвали суду з надання відповідного дозволу на проникнення до іншого володіння в порядку ст.233 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Зокрема зазначив, що на момент проведення огляду власник земельної ділянки не повідомив працівників поліції про належність йому на праві приватної власності цієї земельної ділянки, яка оглядалась 24.05.2019, однак вона не огороджена, є частиною поля та будь-яких розпізнавальних знаків, стовпів не розміщено, і ОСОБА_5 був присутній під час проведення цього огляду.

Тому, на думку прокурора, даний огляд не мав ознак примусової слідчої дії, не був пов`язаний з проникненням в інше володіння особи, не порушував недоторканість житла, а тому не потребував ухвали слідчого судді на його проведення. Його метою була фіксація слідів злочину шляхом візуального обстеження предметів, що зберегли на собі сліди злочину, без проникнення до них.

Також прокурор вказав, що КПК не передбачено обов`язкової участі понятих при огляді, якщо він проводиться не в житловому приміщенні.

Окрім того, апелянт зазначив, що судом не повному обсязі викладено у вироку показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, міркування обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та їхнього захисника-адвоката ОСОБА_7 про безпідставність апеляційних вимог та залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Як передбачено ч.3 цієї норми, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак, заявляючи клопотання про повторне дослідження як ряду письмових доказів, так повторний допит обвинувачених, що були предметом дослідження місцевим судом під час судового розгляду цього провадження, прокурором не вказано як ці вимоги кореспондуються з приписами ч.3 ст.404 КПК не зазначено, які саме порушення були допущені судом першої інстанції при дослідженні даних доказів.

При цьому, під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що місцевим судом вказані докази були дослідженні в повному обсязі та без порушень, однак вважає, що їх слід повторно дослідити, адже місцевим судом було їм надано неправильну, на його погляд, оцінку. Проте, незгода сторони обвинувачення із висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є підставою для повторного дослідження тих самих доказів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хайров проти України» (Khayrov v. Ukraine no. 19157/06, § 89, 15 November 2012) суд зауважив, що право обвинуваченого допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення, яке гарантоване пунктом (d) параграфу 3 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може бути обмеженим в інтересах належного відправлення правосуддя.

Хоча це положення втілює принцип, що перед тим, як обвинувачений буде визнаний винним, всі докази проти нього мають зазвичай бути представлені в його присутності на публічному слуханні для надання можливості їх спростувати «Буткевич проти Росії» (Butkevich v. Russia, no. 5865/07, § 90, 13 February 2018), однак воно не вимагає повторного дослідження доказів і фактичних обставин, що були досліджені в змагальному процесі в суді першої інстанції.

Питання про повторне дослідження доказів і фактичних обставин апеляційним судом може постати, лише якщо суд першої інстанції не забезпечив можливість обвинуваченого дослідити докази під час змагальної процедури в суді першої інстанції. Частина третя статті 404 КПК, власне, і забезпечує таку можливість, зобов`язуючи суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження фактичних обставин справи, якщо суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав, передбачених кримінальним процесуальним законодавством, для повторного дослідження доказів за клопотанням сторони обвинувачення.

Як вбачається зі змісту цього вироку, місцевий суд, виправдовуючи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.240 КК, визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 24.05.2019 з тих підстав, що цю слідчу дію було проведено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В подальшому, урахувавши доктрину «плодів отруйного дерева», суд визнав недопустимим доказом постанову слідчого СВ Дубровицького відділення поліції Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області від 24 травня 2019 року про приєднання речових доказів до кримінального провадження, отриманих за результатами вказаного огляду. Також місцевим судом було визнано недопустимими доказами протоколи проведення слідчих експериментів від 30 травня 2019 року, проведених з участю свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Колегія суддів, перевіривши матеріали даного кримінального провадження, погоджується з таким висновком місцевого суду.

Зокрема, як було встановлено місцевим судом та знайшло своє підтвердження при апеляційному розгляді, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 інкримінувалось видобування бурштину-сирцю на земельній ділянці з кадастровим номером :05:006:0004, яка, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.02.2021, належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . Згідно протоколу огляду місця події від 24.05.2019, саме вказана земельна ділянка була місцем проведення даної слідчої дії.

Між тим, згідно приписів ч.ч.1, 2 ст.237 КПК, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно ч.2 ст.234 КПК обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду. При цьому, як визначено ч.1 ст.233 цього Кодексу, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Як убачається з показань обвинуваченого ОСОБА_5 , наданих ним при допиті в місцевому суді, він повідомляв працівників поліції, які здійснювали 24.05.2019 огляд його земельної ділянки, про належність йому на праві приватної власності цієї ділянки та пропонував надати відповідні документи. Однак працівники поліції провели вказану слідчу дію за відсутності його згоди на це та проігнорували його пропозицію надати документи на землю. Після завершення цієї слідчої дії протокол у його присутності не складався і жодних документів він не підписував. Вказане стверджується відсутністю підпису ОСОБА_5 у вказаному протоколі огляду, а також відсутністю відомостей про те, що він відмовився від його підписання.

Зазначені обставини обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив і під час апеляційного розгляду, вказавши, що повідомляв працівників поліції про належність даної земельної ділянки йому на праві приватної власності. Також обвинувачений вказував, що земельна ділянка була огороджена, на ній знаходиться ставок, а тому у працівників поліції була можливість її ідентифікувати.

Вказаних обставин прокурором під час апеляційного розгляду спростовано не було.

Крім того, прокурор не зміг пояснити колегії суддів, які існували на момент проведення огляду невідкладні випадки, передбачені у ч.3 ст.233 КПК, на підставі яких працівники поліції мали право проводити цю слідчу дію за відсутності добровільної згоди власника та до постановлення ухвали слідчого судді на земельній ділянці ОСОБА_5 , фактично увійшовши до «іншого володіння особи» у розумінні частини 2 цієї статті.

Водночас жодних відомостей про те, що після проведення огляду місця події слідчий чи прокурор звертались до слідчого судді із клопотань про проведення обшуку, матеріали кримінального провадження не містять, як і не містять відповідної ухвали про дозвіл на проведення обшуку.

З огляду на зазначені обставини, враховуючи приписи ч.1 ст.87 КПК, висновок місцевого щодо визнання даного протоколу огляду місця події недопустимим доказом, ґрунтується як на законі, так і на матеріалах провадженнях.

З аналогічних підстав, а саме відсутності добровільної згоди ОСОБА_5 як власника земельної ділянки та відповідної ухвали слідчого судді, з врахуванням положень ч.5 ст.240 КПК, місцевим судом було визнано недопустимими доказами протоколи слідчих експериментів від 30.05.2019, проведених зі свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на земельній ділянці ОСОБА_5 . Цей висновок апеляційний суд також визнає правильним.

Також колегія суддів зазначає, що місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку стосовно іншого недопустимого доказу - постанови слідчого від 24.05.2019 про визнання вилученого під час огляду місця події майна речовими доказами у даному провадженні, як похідного доказу від першого з недопустимих доказів.

Сторона обвинувачення в апеляційній скарзі даної обставини не спростовувала.

Інші докази, досліджені місцевим судом та перевірені колегією суддів, не підтверджують наявності в діях кожного з цих обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК, а саме незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлює, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказана норма узгоджується з нормами національного законодавства, викладеними, зокрема Конституції України та КПК.

Так, згідно ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічні положення закріплені і в статті 17 КПК.

Відтак, колегія суддів вважає, що оскільки прокурор не довів обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_5 і ОСОБА_6 обвинувачення, то підстав для скасування виправдувального вироку місцевого суду та ухвалення свого вироку не має.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухваленим з дотриманням передбачених чинним законодавтсвом вимо, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Зарічненського районного суду Рівненської області від 22 березня 2021 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3