ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/644/21 Справа № 703/4037/20 Категорія: ч.2 ст.186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Буджак, Республіка Молдова, жителя АДРЕСА_1 , молдованина, громадянина Молдови, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 25.05.2020 року Деснянським районним судом м. Київ за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185,70 КК України на 2 роки 6 міс. позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання ОСОБА_11 частково приєднано покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі та остаточно визначено йому покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_11 до вступу вироку в законну силу, вирішено залишити дотеперішнім тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 вирішено рахувати з 18 жовтня 2020 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 20.01.2004 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч.2 ст.190 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 18.06.2008 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.1 ст.309 КК України - штраф 1000 грн.;

- 05.02.2010 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч.2 ст.186 та ч.2 ст.190 КК України на 5 років позбавлення волі. Звільнений 23 квітня 2013 року умовно-достроково на 1 рік 6 міс. та 24 дні,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу, вирішено залишити дотеперішнім тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з 18 жовтня 2020 року

Стягнуто із ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , солідарно, в дохід держави 980 грн. процесуальних витрат на проведення судово-товарознавчої експертизи.

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку, ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , 18 жовтня 2020 року близько 13год. 20хв. перебуваючи на вул. Лобачевського, 1-Б в м. Сміла, за попередньою змовою між собою, разом, з метою відкритого заволодіння чужим майном, застосували насильство до ОСОБА_12 , що не є небезпечним для життя та здоров`я. Під час якого ОСОБА_8 , утримуючи потерпілого, намагався вирвати з його руки зажим з грошовими коштами, а ОСОБА_11 штовхнувши його корпусом свого тіла та руками, повалили на землю та продовжуючи свої злочинні дії, умисно, з корисливих мотивів, відкрито заволоділи майном потерпілого, а саме: зажимом для грошей, вартістю 113грн. 13коп. грошима в сумі 500грн. та банківською карткою АТ КБ «Приватбанк», чим заподіяли ОСОБА_12 шкоду на загальну суму 613грн. 13коп.

Дії ОСОБА_11 і ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.08.2021року в частині визнання винуватим ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п.3 ч.1 ст.284, ст.417 КПК України через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості останнього в суді і вичерпання можливості їх отримати.

В ході апеляційного розгляду захисник просить дослідити докази, а саме: - рапорт оперативного чергового від 18.10.2020, який долучено прокурором до матеріалів справи; - протокол заяви про кримінальне правопорушення від 18.10.2020; Дослідити витяг з ЄРДР від 18.10.2020; - письмове доручення про проведення досудового розслідування, що видане на ім`я слідчого Волошиної; - протокол огляду місця події від 18.10.2020 (місця вчинення інкримінованих дій); - протокол огляду під`їзду будинку АДРЕСА_3 ; - протокол огляду предметів від 02.11.2020; - висновок експерта від 16.11.2020 № 8/1072; - протокол пред`явлення ОСОБА_11 для впізнання від 19.10.2020; - протокол затримання ОСОБА_11 від 18.10.2020; - прослухати носій із записом показань потерпілого ОСОБА_12 та допитати обвинувачених.

На думку сторони захисту оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ст.370 КПК України та ст.94 цього Кодексу та підлягає до скасування у зв`язку із допущенням істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення; невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а саме показання щодо непричетності ОСОБА_11 до вчиненого, які надані в ході вільної розповіді, а також суперечливість показів потерпілого відносно до інших матеріалів та обставин кримінального провадження.

Крім того, вказує захисник, при прийнятті судового рішення суд послався на показання свідка ОСОБА_13 , які, на думку захисника, в собі не містять жодних даних щодо причетності ОСОБА_11 до вчинення інкримінованих йому дій, а також на показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є працівниками правоохоронного органу, очевидцями злочину не були, та, фактично, є зацікавленими особами.

Також, ухвалюючи вирок у справі суд послався на докази, які отримані з порушенням чинного КПК України та з порушенням основоположних прав і свобод, а також, які в розумінні чинного КПК України не є документами, що можуть бути використані як доказ. Так, посилаючись як на доказ, на протокол заяви про злочин, суд не вказав, які доказові дані в собі містить зазначений документ та не врахував, що вказаний документ в силу ст. 93 КПК України, не є джерелом доказів, а посилаючись, як на доказ на протокол огляду місця події від 18.10.2020 року судом не враховано, що даний протокол є таким, що складений особою, яка не мала достатніх процесуальних повноважень для цього, що в свою чергу вказує на його недопустимість як доказу.

При дослідженні протоколу огляду місця події від 18.10.2020 у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , суд також не врахував що підозрюваних після затримання не було доставлено до Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, а без проведення допиту з ними фактично проведено слідчий експеримент, який не оформлено відповідним документом про проведення слідчої дії.

Крім того, вказує захисник, обвинуваченого ОСОБА_11 було затримано під час огляду місця події, однак усупереч вимогам ч.5 ст.208 КПК України протоколу про його затримання не було складено і процесуальних прав не роз`яснено.

Також, адвокат зазначив, що протокол пред`явлення для впізнання ОСОБА_11 не може бути допустимим доказом по справі, оскільки із вказаного протоколу вбачається, що потерпілий впізнав ОСОБА_11 виключно за рисами обличчя по фотознімках.

Таким чином, захисник вважає, що в порушення вимог ст. 62 Конституції України, при розгляді справи та постановленні оскаржуваного вироку судом використано як докази дані, що здобуті з порушенням чинного законодавства та в ході отримання яких допущено грубі порушення прав громадянина, що вказує на їх недопустимість.

При цьому, стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не спростовано версію обвинувачених щодо подій, які мали місце 18.10.2020. Так, ОСОБА_11 та ОСОБА_16 надали судові показання про те, що гаманцем заволодів Ходаківський. Зазначені показання підтверджуються й показаннями потерпілого, наданими судові. Однак суд розцінив такі показання як намагання уникнути від відповідальності і не навів жодного доказу, який би спростував їх.

Спростовуючи доводи захисту, суд відзначив лише частину з них, та не надав оцінку іншим доводам захисника, які висловлені як в ході дослідження доказів, так і в судових дебатах.

За таких обставин, на думку захисту, надані до суду докази не підтверджують винуватість ОСОБА_11 , адже одні з них здобуті з порушенням встановленого законом порядку, що свідчить про їх недопустимість, а інші не підтверджують причетність ОСОБА_11 до вчиненого кримінального правопорушення

У зв`язку із наведеним в ході розгляду справи, захисник вважає, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_11 в суді і на даний час вичерпані можливості їх отримати, що вказує на наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі ст. 284 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.08.2021 року справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час апеляційного розгляду обвинувачений просить допитати потерпілого ОСОБА_12 та дослідити його покази надані в суді першої інстанції.

Обвинувачений вказав, що вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, оскільки кримінальне правопорушення не відповідає кваліфікації статті (частини) КК України. Зазначив, що показання потерпілого надані в суді не відповідають зазначеним у вироку суду. Крім того, судом не долучено докази, які б підтверджували факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 та посилаючись на законність та обгрутованість рішення суду першої інстанції просив залишити її без задоволення, а вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.08.2021 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурорів, які просили відмовити в задоволенні апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 , вбачаючи вирок суду законним, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , а також адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог процесуального закону судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, винуватість обвинуваченого ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , незважаючи на те, що вони свою вину у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення не визнали та надали суду пояснення, що дійсно, перебували 18 жовтня 2020 року близько 13год. в м. Сміла, неподалік залізничного вокзалу, де зіштовхнулися з незнайомим чоловіком, від чого той впав та випустив чоловічий гаманець-зажим, оскільки в ньому була банківська картка, то вирішили віднести в найближчий будинок, де поклали його на підвіконні під`їзду під глечик з вазоном. При цьому обвинувачені категорично заперечили, що застосовували насильство до потерпілого і що пограбували його, а ОСОБА_11 пояснив суду, що стояв осторонь і взагалі не підходив до потерпілого, вина останніх у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення повністю доведена зібраними у справі доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні повідомив про те, що жовтні 2020 року близько 13 год. по дорозі додому, на вул. Лобачевського в м.Сміла де до нього підійшов, як згодом йому стало відомо, ОСОБА_8 з проханням дати цигарку, потім попросив 10 грн. Коли він дістав гаманець, то той намагався вирвати з його руки зажим з грошима, а коли це в нього не вийшло то, ОСОБА_11 , який підійшов впритул штовхнув його корпусом свого тіла та руками в груди, від чого потерпілий впав на землю. А зловмисники, відібравши металевий гаманець-зажим з грошовими коштами в сумі 500 грн. та банківською карткою, втекли;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні повідомив про те, що, 18.10.2020 року в складі слідчо-оперативної групи Смілянського ВПГУНП в Черкаській області, він, як оперуповноважений, разом із слідчим СВ відділу поліції ОСОБА_14 виїхав за повідомленням про вчинення злочину - пограбування гр. ОСОБА_12 . По прибуттю на місце події та встановивши обставини кримінального правопорушення безпосередньо від потерпілого, він спільно із останнім та слідчим вийшли на привокзальну площу залізничного вокзалу ст. ім. Т.Шевченка в м. Сміла, з метою розшуку злочинців. Там потерпілий ОСОБА_12 впевнено вказав на двох чоловіків та повідомив, що саме вони нещодавно відкрито викрали його майно, а саме: гаманець-зажим, гроші в сумі 500грн. та банківську картку. Вказані чоловіки представились, як ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та після цього їх було затримано в порядку ст. 208 КПК України. Коли останнім повідомили у чому їх підозрюють, вони не заперечували своєї причетності до пограбування і пояснили, що від вокзалу йшли за потерпілим, поки той не опинився у «глухому» місці. За гаражами, де нікого не було штовхнули його в груди , той упав а вони забравши у нього гаманець з грішми пішли геть. При цьому, ОСОБА_11 повідомив, що добровільно може показати, де все відбулося і де вони залишили викрадений у потерпілого гаманець і вказав на під`їзд №1 багатоквартирного житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , де в ході огляду даного під`їзду, на підвіконні між 1 та 2 поверхом дійсно було виявлено та вилучено гаманець потерпілого із банківською та дисконтною картками;

- показаннями свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні про те, що він, як слідчий СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, перебуваючи на добовому чергуванні в оперативній групі, 18 жовтня 2020 року близько 13год. разом з оперуповноваженим ОСОБА_15 за повідомленням про пограбування, прибув на вул.Філатова,6 в м.Сміла. Там потерпілий ОСОБА_12 повідомив, що його пограбували два чоловіки, коли він йшов додому з вокзалу ст. ім. Т.Г. Шевченка. Потерпілому було запропоновано вернутися на місце вчинення злочину, а потім на привокзальну площу, де ОСОБА_12 впевнено вказав на двох чоловіків, які його пограбували. Вони представилися як ОСОБА_11 та ОСОБА_17 . Не заперечуючи свою причетність до злочину, чоловіки розповіли, що «вели» потерпілого від вокзалу, аж поки той не оказався у безлюдному місці біля гаражів Там, штовхнувши його в груди, повалили на землю та забрали гаманець і повернулись до вокзалу. Після чого, ОСОБА_11 повідомив, що хоча він не місцевий, але може показати місце куди вони сховали викрадений у потерпілого гаманець і вказав на під`їзд №1 багатоквартирного житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 . В ході огляду даного під`їзду, на підвіконні між 1 та 2 поверхом, дійсно було виявлено та вилучено гаманець потерпілого із банківською та дисконтною картками;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні вказала про те, що вона являється продавцем у магазині «Артеміда», що по вул. Телеграфній, 1 в м. Сміла поруч з привокзальним ринком. 18 жовтня 2020 року до неї в магазин зайшли два чоловіка, купляли цигарки і напій, а згодом цього ж дня завітав до магазину працівник поліції з питанням: «Чи не заходили до неї в магазин два чоловіка»? При цьому співробітник поліції продемонстрував знімок на екрані телефону, де вона відразу впізнала одного з відвідувачів магазину. Про що і повідомила поліцейського.

Також в порядку ст. 358 КПК України при розгляді справи судом були досліджені, документи, що підтверджують винуватість ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , а саме:

- дані протоколу заяви потерпілого ОСОБА_12 , про вчинення щодо нього кримінального правопорушення від 18 жовтня 2020 року;

- дані протоколу огляду місця події від 18 жовтня 2020 року, згідно якого встановлено місце вчинення кримінального правопорушення;

- дані протоколу огляду місця події від 18 жовтня 2021 року, згідно якого під`їзді №1 будинку по вул. Лобачевського, 1-б в м. Сміла, на підвіконні між першим та другим поверхами, під квітковим глечиком, було виявлено гаманець чорного кольору, в якому знаходиться банківська картка ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та картка ТМ «Наша Ряба». ОСОБА_12 пояснив, що гаманець і картки належать йому та їх було викрадено у нього цього ж дня двома незнайомими йому чоловіками ;

- дані протоколу огляду предметів, згідно якого були оглянуті гаманець чорного кольору, виготовлений з шкірозамінника, застібається кнопкою. В гаманці знаходиться дисконтна картка «Наша Ряба» з номером НОМЕР_2 та картка ПАТ КБ «Приватбанк» для виплат № НОМЕР_1 ;

- дані висновку судово-товарознавчої експертизи №8/1072 від 16.11.2020 року, згідно якої ринкова вартість бувшого в користуванні чоловічого зажиму для грошей, станом на 18 жовтня 2020 року могла становити 113,33 грн.;

- дані протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 жовтня 2020 року та довідками до них, згідно яких потерпілий ОСОБА_12 впізнав на фото цих протоколів ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , як осіб, які пограбували його.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_11 та ОСОБА_8 обвинувачення доведене та, що вони обґрунтовано засуджені за ч.2 ст.186 КК України.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази у справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченими ОСОБА_11 і ОСОБА_8 діяння, інкримінованого їм стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілого.

В апеляційних скаргах адвоката ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_11 , а також обвинуваченого ОСОБА_8 ставилось питання про допит потерпілого, обвинувачених та дослідження в апеляційному суді доказів щодо вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_11 за ч.2 ст.186 КК України.

Проте, колегія суддів суду апеляційної інстанції відмовила в задоволенні такого клопотання відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, оскільки відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, під час розгляду даного провадження по суті обвинувачення в місцевому суді, вказані вимоги апелянтів були досліджені повністю і стосовно того, що вони були досліджені місцевим судом з порушенням заявлено не було, а тому у зв`язку з цим, колегія суддів відмовила апелянту у задоволенні даного клопотання.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла переконання, що письмові докази по кримінальному провадженню разом з показами потерпілого та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції, з якими також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що під час розгляду справи була порушена належна правова процедура роз`яснення резолютивної частини вироку перекладачем та у необхідності вручення його копії у перекладі на мову (російську), якою вільно володіє ОСОБА_11 , колегія суддів апеляційного суду вважає наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у ході судового розгляду кримінальної справи на вимогу ОСОБА_11 , який тривалий час проживає в Україні, останньому було залучено перекладача для здійснення (у випадку необхідності) синхронного перекладу із української на російську мову.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу, що під час проведення досудового розслідування від обвинуваченого ОСОБА_11 не надходило жодних письмових або ж усних клопотань слідчому чи прокурору про необхідність залучення перекладача. При врученні повідомлення про підозру, допиті та проведенні інших процесуальних дій (які здійснювались за участю захисника) ОСОБА_11 вручались пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, детально роз`яснювались його права, зокрема і право на залучення та користування послугами перекладача. Однак, обвинувачений та його захисник стверджували, що ОСОБА_11 все було зрозуміло та надання даного учасника кримінального провадження останній не потребував.

Крім того, зі звукозаписів судових засідань вбачається, що обвинувачений ОСОБА_11 повністю розумів заявлені клопотання та заяви інших учасників судового розгляду, а також запитання суду задані українською мовою, відповіді на які давав без перекладу та надавав пояснення.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, зазначене вказує на достатній рівень знання української мови обвинуваченим ОСОБА_11 в мірі, необхідній для здійснення захисту своїх інтересів у кримінальному процесі, в тому числі з урахуванням того, що він не вперше притягується до кримінальної відповідальності за корисливі злочини та, відповідно розуміє зміст вироку суду першої інстанції, а також і відповідальність, яку він має нести за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 щодо того, що вирок суду підлягає скасуванню та необхідності закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_11 через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості останнього в суді і вичерпання можливості їх отримати, то такі не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, чіткими та послідовними показаннями свідків та потерпілого, яким надана належна правова оцінка.

Так, потерпілий ОСОБА_12 в суді першої інстанції чітко зазначив, що обидва обвинувачені свідомо вчиняли злочин та застосовували при цьому фізичну силу, зокрема ОСОБА_8 хапав його за руку, штовхав та прикладав зусилля аби вирвати з руки зажим із коштами, а ОСОБА_11 , у свою чергу, у цей час підійшов до нього та сприяв ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_11 корпусом свого тіла та руками також штовхнув його. Втративши рівновагу, потерпілий впав та опинився на асфальті, після цього обвинувачені, скориставшись його безпорадним станом та віковою різницею, відкрито викрали неналежне їм майно.

Доводи захисника про неправомірність покладення в основу обвинувачення показань свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 також не заслуговують на увагу, оскільки свідок ОСОБА_13 хоч і не була очевидцем виниклої події, однак, надаючи показання у суді, пояснила, що обидва обвинувачені у день події та в орієнтовний час її перебігу заходили до магазину де вона працювала, неподалік місця скоєння злочину. У судовому засіданні вона впевнено їх впізнала.

Доводи захисника щодо зацікавленої позиції свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є працівниками поліції, то захисник жодних обґрунтованих доводів не навів, а обмежився лише інформуванням про їх місце роботи та посади, що, на його думку, дає беззаперечну можливість ставити під сумнів все сказане ними у суді. Однак, вказані працівники поліції, виконуючи у день вчинення злочину службові обов`язки у складі слідчо-оперативної групи, по орієнтуванню потерпілого та з його безпосередньою допомогою змогли виявити ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , які у скоєному їм відразу зізналися, а в подальшому надавали показання та розповіли про місце, де залишили викрадене ними майно, яке згодом правоохоронцями і було вилучено.

Таким чином, колегія суддів вбачає, що серед здобутих та перевірених судом доказів, які були покладені в основу обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_19 , не було жодних, отриманих із порушенням вимог КПК України та основоположних прав і свобод, як про те заявляють апелянти.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 серпня 2021 року, стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді