Справа № 304/913/20 Провадження № 1-кп/304/120/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000286 від 10 липня 2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Порошково Ужгородського району Закарпатської області, мешканки АДРЕСА_1 , непрацюючої, неодруженої, має на утриманні троє малолітніх дітей, громадянки України, раніше судимої:

- вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України до обмеження волі строком на 2 (два) роки; на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік. Вироком Закарпатського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2020 року в частині призначення покарання скасовано та призначено за ч. 1 ст. 190 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, у решті вирок залишено без змін,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
її захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

як вбачається з обвинувального акту, 14 вересня 2017 року, 16 березня та 19 вересня 2018 року, 14 березня та 17 вересня 2019 року та 20 травня 2020 року обвинувачена ОСОБА_3 з метою незаконного збагачення та знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, умисно, повторно подала до Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації відповідні заяви № 3890 від 14 вересня 2017 року, № 1681 від 16 березня 2018 року, № 3618 від 19 вересня 2018 року, № 1059 від 14 березня 2019 року, № 2752 від 17 вересня 2019 року, № 1315 від 20 травня 2020 року «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», що містили неправдиві відомості як підставу для нарахування такої соціальної допомоги, приховавши те, що постійно проживає з батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , внаслідок чого за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року, з березня по серпень 2018 року, з вересня 2018 року по лютий 2019 року, з березня по серпень 2019 року, з вересня 2019 року по лютий 2020 року, з березня по червень 2020 року незаконно отримала соціальну допомогу як одинока мати на загальну суму 28 838,34 грн, чим спричинила державі збитки на вказану суму.

Кримінальна відповідальність за дане кримінальне правопорушення передбачена ч. 2 ст. 190 КК України.

12 листопада 2021 року в місті Перечин між прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 за участю її захисника адвоката ОСОБА_5 , досягнуто та укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. Згідно даної угоди ОСОБА_3 визнає свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України. Крім цього сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести обвинувачена за ч. 2 ст. 190 КК України у виді у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням. Також сторони визначили наслідки укладення, затвердження і невиконання зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 беззастережно визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, щиро розкаялася. Також підтвердила, що угоду вона укладала добровільно, наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди для неї зрозумілі. Разом зі своїм захисником просила затвердити угоду.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні також просив затвердити укладену ним угоду, оскільки така відповідає вимогам закону, була укладена добровільно, а вказана в угоді міра покарання узгоджена та визначена відповідно до положень ч. 2 ст. 190 КК України.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до такого.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується та визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке згідно ст. 12 цього Кодексу є нетяжким злочином.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 2 ст. 190 КК України.

При цьому судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення та вид покарання.

Також встановлено, що прокурор усвідомлює наслідки затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , передбачене ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

У судовому засіданні встановлено, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди узгоджуються з вимогами вказаного Закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, укладення угоди було добровільним, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Також судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Крім цього, суд при затвердженні угоди враховує наступне.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 40 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК.

Суд вважає, що у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про реальне відбування особою покарання зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яким вона звільняється від відбування покарання з випробуванням, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особі призначено покарання, що належить відбувати реально, та новий, за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням - виконуються самостійно.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду № 932/10018/20 від 23 вересня 2021 року.

З огляду на вищевикладене, вирок Закарпатського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, яким вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2020 року щодо ОСОБА_3 в частині призначення покарання скасовано та призначено такій за ч. 1 ст. 190 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, слід виконувати самостійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового розгляду не обирався.

Речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні не має.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 374, 475 КПК України, с у д

У Х В А Л И В :

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 листопада 2021 року між прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_8 .

ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок Закарпатського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_3 виконувати самостійно.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6, 7 ст. 376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1