ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/553/21 Справа № 708/22/21 Категорія: ч.3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора обвинуваченого захисника потерпілоїОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 червня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, непрацюючого, неодруженого, останній раз судимого:

14.12.2020 Черкаським районним судом Черкаської області за ст. 259 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та виправдано його за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 11.12.2020 у невстановлений слідством час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, незаконно, шляхом виймання скоби з вхідних дверей, проник до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де, знаходячись в зальній кімнаті житлового будинку, умисно, таємно, протиправно, з корисливих мотивів, зняв зі стіни телевізор марки "КІВІ 3 2Н700GU", чорного кольору, вартістю 4250 грн., який на праві власності належить ОСОБА_9 , після чого з викраденим пішов у невідомому напрямку, чим завдав потерпілій матеріальних збитків на суму 4250 грн., та який в подальшому був виданий працівникам поліції матір`ю останнього - ОСОБА_11 .

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України , як таємне викрадення чужого майна (крадіжа), поєднане з проникненням у житло.

Місцевим судом ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та виправдано його за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. В обґрунтування своєї позиції місцевий суд послався на те, що надані стороною обвинувачення письмові докази лише підтверджують деякі обставини, які відбувалися 11.12.2020, проте вони не доводять вину ОСОБА_7 . Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, суду надано не було.

Не погоджуючись з судовим вироком місцевого суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу в якій просила його скасувати, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.12.2020, призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на 3 роки та зобов`язати у відповідності до ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Просила стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів по справі на суму 1144,15 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції докази на яких ґрунтується обвинувачення оцінив з порушенням вимог ст.ст. 7, 9, 22, 94, 370, 374 КПК України, упереджено підійшовши до їх дослідження, а рішення про недоведеність вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 побудував на суперечливих та належно не перевірених доводах обвинуваченого та сторони захисту, не проаналізувавши з точки зору належності, допустимості та достатності всі докази, які наявні у матеріалах кримінального провадження, та які були подані стороною обвинувачення під час судового розгляду, і не надавши оцінки в їх сукупності та взаємозв`язку. Вказує, що всупереч вимог ст. 370, 374 КПК України за наявності суперечливих даних, які мають істотне значення для ухвалення законного рішення, у мотивувальній частині вироку не наведено достатніх обґрунтувань за яких суд взяв до уваги одні докази, визнавши їх достовірними, та відкинув інші. Зазначає, що докази місцевим судом досліджено з порушенням вимог ст. 84, 86, 93, 228, 374 КПК України. Крім того, порушено судом першої інстанції вимог ст. 23, 349, 358 КПК України щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню, порядку такого дослідження і їх сприйняття судом, наявна упереджена оцінка доказів, наданих стороною обвинувачення, а саме дослідження з метою нівелювання зазначених доказів, у тому числі письмових, які покладено в основу доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Вважає, що суд першої інстанції, дослідивши докази по справі, не надав їм належної оцінки у своєму рішенні, не спростував їх у відповідному об`ємі, наданому стороною обвинувачення, не провів аналіз таких доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості. Мотиви виправдання обвинуваченого, викладені у мотивувальній частині вироку, не є безсумнівними та однозначними, оскільки є недостатніми, поверховими та непереконливими, а тому не можуть слугувати беззаперечними підставами для висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 ..

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора в якому вказував на її необґрунтованість, а тому просив залишити без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора та просили вирок місцевого суду залишити без змін, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка поклалася на думку суду у вирішенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 .

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, так як дійшов правильного висновку, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Крім того, в справі «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Так, на думку державного обвинувачення винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доводиться зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, а саме: письмовими доказами та показаннями свідків і потерпілої.

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду суд першої інстанції правильно встановив, що не доведено вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення.

Зокрема, місцевий суд проаналізував показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав. Пояснив, що 11.12.2020 зранку в с.Суботів у нього та його метрі перебували в гостях потерпіла з дітьми та свідки, де після вживання спиртних напоїв він ліг спати і прокинувся ввечері, коли його розбудила поліція, безпідставно звинувативши у викраденні телевізора потерпілої ОСОБА_9 . ОСОБА_7 не заперечував, що дійсно телевізор потерпілої виявили через деякий час у нього вдома на лавці, і те що доступ до будинку потерпілої у нього був, оскільки вони є сусідами і його мати товаришує з нею, а тому знав як відчинити двері так як неодноразово допомагав знімати потерпілій даний телевізора із кронштейну. Зазначав, що із потерпілою у нього досить дружні стосунки, і остання пропонувала йому 1000 гривень за телевізор, який зник, але він відмовився брати ці гроші, так як він його не брав і не знав де він.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні місцевого суду підтвердила факт викрадення 11.12.2020 з зальної кімнати її будинку належного їй телевізора марки "КІВІ", та припустила, що це міг зробити лише обвинувачений, оскільки після того, як вона запропонувала обвинуваченому 1000 гривень за телевізор, і прийшла знову до нього додому, телевізор був уже в його будинку на лавці. Вважала, що дану крадіжку він міг зробити перед поверненням 11.12.2020 її з м. Чигирина, оскільки він був обізнаний, що під час її відсутності нікого у її будинку не було, так як вона своїх дітей залишила під наглядом у будинку обвинуваченого та його матері, а її співмешканець на той час перебував на заробітках у м. Києві, а тому обвинувачений, скориставшись цим моментом, міг вчинити крадіжку телевізора з її будинку.

Місцевим судом допитано свідків :

- ОСОБА_12 , яка підтвердила, що 11.12.2020 до неї приходила потерпіла та повідомила, що ОСОБА_7 викрав з її будинку телевізора, коли та була у м. Чигирині;

- ОСОБА_11 , яка зазначила, що вона добровільно видала працівникам поліції телевізор, що є власністю потерпілої та який знаходився у її будинку, у якому вона проживає разом зі своїм сином - ОСОБА_7 . Хто приніс туди телевізор вона не бачила.

Крім того, місцевим судом також досліджено письмові матеріали кримінального провадження, а саме: витяг з ЄРДР № 0000261 від 12.12.2020; рапорти про надходження повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_9 ; протокол прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення; протокол огляду місця події від 11.12.2020 - домоволодіння ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з фототаблицями, проведений на підставі її заяви про дозвіл на огляд свого домоволодіння від 11.12.2020; заяву ОСОБА_11 від 11.12.2020 про видачу телевізора; заяву ОСОБА_9 про приєднання до матеріалів кримінального провадження товарного чеку та гарантійного талону на телевізор; протокол огляду предмету від 18.12.2020 (телевізора марки "КІВІ"); заяву ОСОБА_9 про отримання телевізора марки "КІВІ" від 30.12.2020; постанову про визнання речовим доказами та приєднання до матеріалів кримінального провадження (телевізора марки "КІВІ") від 18.12.2020; постанову про визнання речовими доказами та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 29.12.2020 (три папілярні візерунки, дактилокартки на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які після проведення експертизи були упаковані у спецпакет № 3760139 та три змиви, які були поміщені до трьох паперових конвертів ), що підтверджуються квитанцією № 773 про здачу речового доказу на зберігання у камеру речових доказів; висновок експерта № СЕ 19/124-20/15856-ТР від 24.12.2020, згідно з яким сліди пальців рук розмірами 14х12 мм, 16х24мм, 15х14мм непридатні для ідентифікації за ними особи, що їх залишила, де не вирішувалось питання щодо належності слідів пальців рук ОСОБА_13 , ОСОБА_7 (а.п.41, 43-57, 61-75).

За наслідками всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, місцевий суд дійшов висновку про те, що не доведено вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_13 пояснила, що свідків того, що саме ОСОБА_7 викрав її телевізор не було, хоча вона припускає, що він міг це зробити. Також зазначила, що телевізор їй повернуто, а тому вона до обвинуваченого не має жодних претензій.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що з показів потерпілої можливо зробити висновок про те, що лише ОСОБА_7 знав, де сховано викрадений телевізор. Крім того, апелянт вказує, що місцевим судом залишено поза увагою показання свідка ОСОБА_11 , яка вказувала про те, що її не було вдома, а коли вона повернулася та виявила телевізор потерпілої, то на дверях були замки, ознак присутності інших осіб в будинку не було, і по приїзду працівників поліції вона добровільно видала телевізор. Таким чином прокурор вважає, що дані покази вказують на вчинення викрадення телевізора обвинуваченим ОСОБА_7 ..

Колегія суддів, вважає, що потерпіла ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_11 чітко не вказували на те, що саме обвинувачений ОСОБА_7 викрав телевізор, а тому вищевикладені доводи прокурора є припущеннями, а згідно ч.4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_7 знав як відмикаються двері будинку потерпілої та яким чином знімається телевізор, не свідчать, що саме він вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, оскільки останній на протязі довгого часу знайомий з потерпілою, є її сусідом, товаришував з її сином, та потерпіла залишала своїх дітей під наглядом матері обвинуваченого - ОСОБА_11 ..

Крім того, органом досудового розслідування не встановлено жодних доказів (відбитки пальців, сліди взуття тощо), які б вказували на перебування обвинуваченого ОСОБА_7 11.12.2020 в будинку потерпілої.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що рапорт помічника чергового СРПП № 2 Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 , є неналежним доказом, оскільки дані заявниці ОСОБА_15 вказують на причетність до злочину іншої особи, а не обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Крім того, рапорт старшого інспектора-чергового СРПП № 3 Чигиринського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_16 від 12.12.2020 не доводить вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 крадіжки, а тому місцевим судом також обґрунтовано визнано його неналежним доказом, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині є неспроможними.

Протокол прийняття заяви о 14 год.20 хв. 11.12.2020 від ОСОБА_9 та протокол огляду місця події від 11.12.2020 із фототаблицями до нього відображають певні відомості про вчинення кримінального правопорушення невідомою особою, однак в сукупності з іншими наданими доказами не доводять причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому посилання прокурора на них, як на докази, які підтверджують вину обвинуваченого, є безпідставними.

Апелянт вказує, що протокол огляду телевізора від 18.12.2020 було складено рукописним текстом, а тому місцевий судом помилково сприйняв букву «Н» за цифру «4», визнавши його неналежним доказом.

Як зазначено місцевим судом, в матеріалах справи (а.с. 55, 56) міститься товарний чек та гарантійний талон на телевізор «КIVI» G32. Однак, відповідно до заяви ОСОБА_11 від 11.12.2020 остання добровільно видала працівникам поліції телевізор марки «Киви» серійний номер 1025.

Як вбачається з протоколу огляду предмету від 18.12.2020 (а.с.61,62), було проведено огляд телевізора марки «КІВІ» 324700GU» чорного кольору, розміром 32/81, без пошкоджень, тоді як постановою слідчого від 18.12.2020 визнано речовим доказом телевізор марки «КІВІ З 2Н700 GU», де, відповідно до гарантійного талону та фікскального чеку, марка придбаного за 4250 гривень телевізора є «КIVI 3 2Н700 GU» (а.с.57, 63).

Однак, колегія суддів вважає, що навіть при умові невірного сприйняття місцевим судом букви «Н» замість цифри «4», в матеріалах кримінального провадження відсутні прямі, належні, допустимі та достовірні докази, які б в своїй сукупності доводили причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, речовий доказ не був відкритий стороні захисту та не був наданий стороною обвинувачення для огляду в суді, у зв`язку з чим місцевим судом обґрунтовано визнано недопустимим доказом протокол огляду предмету від 18.12.2020 та постанову слідчого від 18.12.2020 про визнання телевізора речовим доказом.

За результатами апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено порушень вимог ст. 7, 9, 22, 23, 370, 374 КПК України, як про це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.

13.09.2021 ухвалою Черкаського апеляційного суду залишено без змін ухвалу Чигиринського районного суду Черкаської області від 01.07.2021 про виправлення описки в мотивувальній частині вироку Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.06.2021, а тому посилання апелянта на суперечливі підстави виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 є недоречними.

Не наведено достатніх доказів для підтвердження обвинувачення і в апеляційній скарзі прокурора. В ній зазначені лише докази, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали його вірну оцінку, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачувався, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 про який просить прокурор в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінально процесуального закону, неповноту судового розгляду та неправильне застосування ЗУ про кримінальну відповідальність були предметом перевірки апеляційного суду та колегією суддів визнані неспроможними.

Твердження апелянта про те, що ухвалене судом першої інстанції рішення є необґрунтованим або невмотивованим, є безпідставним, оскільки воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України та з наведенням у вироку належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, визначених КПК України, для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції і ухвалення обвинувального вироку, а тому апеляційні скарги прокурора та потерпілої залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді