ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3059/21 Справа № 173/1419/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000162 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимому:
-16.05.1997 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 142 ч. З, 193 ч. 3, 42 КК України до 6 років позбавлення волі;
-29.07.2002 року Дніпропетровським апеляційним судом за ст. 69, ч. 142 ч. 3, 186 ч. 3, 42 КК України до 8 років позбавлення волі. На підставі ст. 42 ч. З КК України даним вироком поглинуто покарання за вироком від 16.05.1997 р. До відбування 8 років позбавлення волі. За рішенням Верховного суду України від 15.05. 2003 р. вирок змінено, вважати засудженим за ст. 187 ч. З, 69, 186 ч. 3, 42 КК України. Звільнився 09.04.2004 року по відбуванню терміна покарання;
-06.04.2012 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ст. 187 ч. 3 КК України до позбавлення волі на термін 9 років.
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 2 ст. 125 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5-ти років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі, яке у відповідності пп. б п. 1 ч. 1ст. 72 КК України переведено у позбавлення волі з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
На основі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 визначено шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого, остаточно, призначивши покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання, установивши випробувальний строк тривалістю в три роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, навчання, або роботи.
Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком суду законної сили.
Доля речових доказів та процесуальних витрат вирішена у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, за ч. 2 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 25 червня 2021 року близько 00:30 години ОСОБА_7 , перебував у м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області та з метою владнати виниклий раніше конфлікт, вказаного дня близько о 01:00 годині (більш точний час під час досудового слідства не встановлено), прийшов за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , вказаного населеного пункту, із яким, перебуваючи у вище вказаній квартирі вступив у розмову, в ході якої між ними виник словесний конфлікт та вони перейшли на підвищений тон.
Далі, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків із потерпілим, внаслідок сварки, яка супроводжувалась брутальними висловлюваннями, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , утримуючи у руках належну йому дерев`яну палицю, яку він завчасно взяв із собою, умисно, палицею наніс ОСОБА_9 один удар по голові, завдавши останньому тілесних ушкоджень. У свою чергу потерпілий ОСОБА_9 , бажаючи захиститись від злочинного посягання, схопив руками дерев`яну палицю, та намагався її відібрати. ОСОБА_7 , долаючи супротив потерпілого, вихопив палицю із рук потерпілого ОСОБА_9 та продовжуючи свій умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень наніс нею один удар останньому по голові. Від даного удару потерпілий ОСОБА_9 упав на підлогу. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що потерпілий знаходиться в положенні лежачи на животі, та не чинив опір, в силу отриманих тілесних ушкоджень, наніс йому не менше 4 ударів по тулубу ногою взутою у взуття, завдавши останньому тілесних ушкоджень.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку експерта СМЕ № 60-Е від 19.07.2021р. завдані тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з раною на шкірі в тім`яній ділянці голови, яка згідно п.п.2.3,3. «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995р. відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я за критерієм тривалості розладу здоров`я понад шести діб, але не більше 21 доби; виявлені при проведенні судово-медичної експертизи синці в області лівої половини грудної клітини,по задній поверхні лівого плеча, а в області грудної клітини в проекції УІІІ-ХІІ ребер,в області лівої кисті, в області лівого гомілковоступневого суглобу, садна в області правого колінного суглобу згідно п.п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995р. відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень; могли бути утворені від кількаразової дії тупого твердого предмета або предметів з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі о такий (такі), давність їх утворення може відповідати терміну, вказаному в описовій частині постанови, що також підтверджується даними наданої медичної документації на ім`я потерпілого; згідно висновку експерта № 63-Е-Д від 22.07.2021 року, враховуючи характер та локалізацію виявлених при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, можливість їх утворення за механізмом, вказаними ним в ході проведення слідчого експерименту не виключається.
Крім цього, ОСОБА_7 25 червня 2021 року близько 00.30 годин, перебуваючи у м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області, з метою владнати виниклий раніше конфлікт, вказаного дня близько о 01:00 годині (більш точний час під час досудового слідства не встановлено), пішим ходом прослідував до місця постійного проживання свого товариша ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , вказаного населеного пункту, де перебуваючи перед входом у вказану квартиру, ОСОБА_7 , через незачинені на замок вхідні двері, руками відчинив їх та увійшов у середину помешкання, де включив світло і виявив господаря помешкання - ОСОБА_9 із яким вступив у розмову, в ході якої між ними виник словесний конфлікт та вони перейшли на підвищений тон.
Далі, ОСОБА_7 , внаслідок раптово виниклого умислу, утримуючи у руках належну йому дерев`яну палицю, яку він завчасно взяв із собою, умисно, палицею наніс ОСОБА_9 один удар по голові. У свою чергу потерпілий ОСОБА_9 , бажаючи захиститись від злочинного посягання, схопив руками дерев`яну палицю, та намагався її відібрати. ОСОБА_7 , долаючи супротив потерпілого, вихопив палицю із рук потерпілого ОСОБА_9 та наніс нею один удар останньому по голові. Від даного удару потерпілий ОСОБА_9 упав на підлогу. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що потерпілий знаходиться в положенні лежачи на животі, та не чинив опір, в силу отриманих тілесних ушкоджень, наніс йому не менше 4 ударів по тулубу ногою взутою у взуття.
Після чого, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_10 перебуває у свідомості та спостерігає за його діями, розуміючи свою перевагу над потерпілим ОСОБА_9 , а також той факт, що у помешканні потерпілого можуть знаходитись грошові кошти та матеріальні цінності, вирішив вчинити відкрите викрадення майна останнього.
Далі ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати спрямований раптово виниклий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчинюючи злочин повторно, діючи умисно, із корисливих мотивів, пройшов до кухні де відчинив холодильник, із якого, умисно, цілеспрямованого, руками склав до пакету продукти харчування, які належали потерпілому ОСОБА_9 , та матеріальної цінності для останнього не мають.
Після чого ОСОБА_7 , продовжуючи вчиняти відкрите викрадення чужого майна, з метою наживи, діючи умисно, відкрито, повторно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння та бажаючи діяти саме таким чином кепуючись корисливим мотивом, почав ходити по квартирі, де перевіряючи шафи у кімнатах, в одній із яких виявив електричний інструмент, котрий визначив об`єктом свого злочинного посягання.
Далі, ОСОБА_7 почав руками складати до виявлених на місці злочину дорожньої сумки та рюкзаку наступні електроінструменти які належали дотерпілому ОСОБА_9 , а саме: шуруповерт електричний, марки «ДИОЛД», модель ЭШ-0,56, вартістю 510 грн.; пила лобзикова електрична, марки «ДИОЛД», модель ПЛЭ-1-09, вартістю 796 грн.; машинка шліфувальна кутова, марки «ДИОЛД», модель МШУ-1,3- 150, вартістю 1033 грн.; болгарка електрична, марки «ДИОЛД», діаметром 230, вартістю 912 грн.; ударна електрична, марки «Протон», ДЗУ-1300, вартістю 817 грн. та мобільний телефон марки «Нокіа XI01», чорного кольору вартістю 225 грн.
Після цього ОСОБА_7 утримуючи у руках всі перелічені речі, які належать потерпілому ОСОБА_9 , вийшов із його квартири, та покинув місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим своїми діями, повторно, відкрито заволодів майном, завдавши при цьому своїми діями потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 5326 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання через безпідставне звільнення від нього. Ухвалити свій вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції не враховано низку обставин, а саме те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався за скоєння тяжких злочинів, в тому числі тричі - за вчинення розбійних нападів, за які був засуджений до реальної міри покарання. Після звільнення з місць волі належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив вести аморальний спосіб життя та вчиняти правопорушення, за що протягом 2019-2020 років був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178, ч. ч. 1,2 ст. 173-2, ст. 173 КУпАП.
Крім того, маючи непогашену судимість за вчинення умисних тяжких злочинів, ОСОБА_7 у короткий період після звільнення з місць позбавлення волі вчинив нові умисні кримінальні правопорушення, одне з яких передбачене ч. 2 ст. 186 КК України і відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, яке скоїв з особливою зухвалістю: з метою владнати раніше виниклий конфлікт, прийшов за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_9 з дерев`яною палицею, тобто завчасно підшукав знаряддя скоєння кримінального правопорушення, умисно наніс два удари палицею по голові потерпілого, від яких останній упав на підлогу. Коли потерпілий вже не чинив опору, обвинувачений наніс йому по тулубу ще не менше 4 ударів ногою, взутою у взуття, в результаті яких потерпілому спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, потім відкрито заволодів майном ОСОБА_9 .
Разом з тим, обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не має інших легальних джерел доходу, що є причиною вчинення ним злочинів проти власності, а також забезпечення власного існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном.
Також судом першої інстанції необґрунтовано визнано доведеним наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття ОСОБА_7 , висловлене ним у суді каяття є удаваним, спрямованим на уникнення від покарання, яке б відповідало ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його наслідкам.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення.
Обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, фактичні обставини кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому перегляду не підлягають.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів, вважає обґрунтованими, і такими, що заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що цих вимог закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку в повному обсязі дотримано не було.
Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України належать до тяжкого, та вчинення кримінального проступку, обставини їх вчинення, та дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра і лікаря - нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий.
Крім того, суд врахував і обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, та обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки судом не в повному обсязі враховані визначені ст. 75 КК України умови та підстави для призначення такого покарання, які б об`єктивно вказували на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Поза увагою суду залишились ряд конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, які ставлять під сумнів обґрунтованість такого висновку.
Колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, один з яких відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, який обвинувачений скоїв з особливою зухвалістю, особу обвинуваченого ОСОБА_7 . Так, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за скоєння тяжких злочинів, в тому числі за вчинення розбійних нападів, за які був засуджений до реальної міри покарання, та після звільнення з місць волі належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив вести аморальний спосіб життя та вчиняти правопорушення, за що протягом 2019-2020 років був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178, ч. ч. 1,2 ст. 173-2, ст. 173 КУпАП. Крім того, обвинувачений маючи непогашену судимість за вчинення умисних тяжких злочинів у короткий період після звільнення з місць позбавлення волі вчинив нові умисні кримінальні правопорушення. Разом з тим, обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не має інших легальних джерел доходу, що є причиною вчинення ним злочинів проти власності, а також забезпечення власного існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном.
Отже, суд, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання не дотримався вимог кримінального закону, не врахував у повній мірі і не надав об`єктивної та всебічної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення особі покарання, й не навів належних і достатніх мотивів для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та відбуваючи покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованих кримінальних правопорушень, а тому призначене судом першої інстанції покарання не буде справедливим та не відповідатиме меті виправленню й попередженню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Отже, з урахуванням відповідних обставин і вимог закону, призначене ОСОБА_7 покарання є несправедливим внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Колегія суддів, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, виходячи з приписів ст. ст. 50, 65-67 КК України, та положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України належать до тяжкого, та вчинення кримінального проступку, обставини їх вчинення, а саме те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджувався за скоєння тяжких злочинів, в тому числі за вчинення розбійних нападів, за які був засуджений до реальної міри покарання, та після звільнення з місць волі належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив вести аморальний спосіб життя та вчиняти правопорушення, за що протягом 2019-2020 років був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178, ч. ч. 1,2 ст. 173-2, ст. 173 КУпАП. Крім того, маючи непогашену судимість за вчинення умисних тяжких злочинів, ОСОБА_7 у короткий період після звільнення з місць позбавлення волі вчинив нові умисні кримінальні правопорушення, одне з яких передбачене ч. 2 ст. 186 КК України і відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, яке скоїв з особливою зухвалістю: з метою владнати раніше виниклий конфлікт, прийшов за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_9 з дерев`яною палицею, тобто завчасно підшукав знаряддя скоєння кримінального правопорушення, умисно наніс два удари палицею по голові потерпілого, від яких останній упав на підлогу, та коли потерпілий вже не чинив опору, обвинувачений наніс йому по тулубу ще не менше 4 ударів ногою, взутою у взуття, в результаті яких потерпілому спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, потім відкрито заволодів майном ОСОБА_9 . Разом з тим, обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра і лікаря - нарколога не перебуває, не працює, не має інших легальних джерел доходу, що є причиною вчинення ним злочинів проти власності, а також забезпечення власного існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, та обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у розмірі, передбаченому санкціями інкримінованих статей із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі, з реальним його відбуванням, оскільки таке покарання є справедливим за своїм видом, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення і скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.
Крім того, згідно з ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
Апеляційним судом встановлено, що в рамках даного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який судом першої інстанції залишено до набрання вироком законної сили.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 30.06.2021 року по 01.12.2021 року включно в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання :
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років,
за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 30.06.2021 року по 01.12.2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4