Справа № 357/5068/20
У Х В А Л А
про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

20 жовтня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглядаючи в м. Біла Церква обвинувальний акт, у кримінальному провадженні № 0001806, яке внесене до ЄРДР 04 травня 2020 року, відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Вони мотивовані тим, що обвинувачений ОСОБА_4 обов`язки, передбачені КПК України не виконує, в судові засідання не з`являється, про причини неявки не повідомляє, привід результатів не дав.

Вказане свідчить про бажання ОСОБА_4 , шляхом затягування судового розгляду, уникнути кримінальної відповідальності.

Вважала, що ці обставини, разом з відомими даними про особу ОСОБА_4 свідчать про наявність підстав, передбачених ст. 177, 183 КПК України, для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що перебував на реабілітації в м. Запоріжжя, про те, що необхідно повідомляти суд про зміну місця проживання не знав, ухилятися наміру не мав.

Установлені судом обставини із посиланням на докази.

Згідно із обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 1 ст. 191 КК України, тобто розтраті чужого майна, яке перебувало в його віданні, за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло.

Дане обвинувачення сформульоване з таким викладом фактичних обставин.

«На початку лютого 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , за згодою потерпілої ОСОБА_6 , на підставі усної домовленості надав ОСОБА_4 в тимчасове користування мобільний телефон «Xiaomi Redmi 7A» вартістю 2 040,93 грн., тим самим передавши його у відання останньому.

Під час користування зазначеним телефоном у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на розтрату чужого майна, що перебувало у його віданні. З цією метою, 12 лютого 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, здав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 7A», що перебував у його віданні, за допомогою третіх осіб, до ПТ «Ломбард Донкредит ТОВ «Інтер-Ріелті і Компанія», чим поліпшив своє матеріальне становище.

Таким чином, ОСОБА_4 розтратив чуже майно, яке перебувало у його віданні та своїми діями заподіяв потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 2 040,93 грн.

Крім цього, у період часу з лютого по березень 2020 року, ОСОБА_4 з дозволу власника ОСОБА_6 тимчасово мешкав у будинку АДРЕСА_1 та в цей період часу у останнього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

З цією метою, 15 лютого 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 умисно, повторно, з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з однієї із кімнат будинку АДРЕСА_1 , викрав електричний культиватор марки «Daewoo» моделі DAT 1700E вартістю 2 585 грн., належний потерпілій ОСОБА_6 , розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Після цього, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, охоплену єдиним умислом, який спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з однієї з кімнати будинку АДРЕСА_1 , викрав бензопилу марки «Werk» моделі «WS-4500M» вартістю 1 028,88 грн., належний потерпілій ОСОБА_6 , розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 викрав вищевказане майно, належне потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 3 613,88 грн., яким розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, 10 березня 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , шляхом підбору ключа, проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки умисно, повторно, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що його дії залишаються непоміченими, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, викрав фотоапарат марки «Nikon» моделі «D3100 18-55 VRKit» вартістю 5 150 грн., мобільний телефон марки «Apple Iphone 5» вартістю 1 000 грн., пару сережок із срібла 925 проби загальною вагою 6,3 грама, вартістю 84,10 грн. з 1 грам, загальною вартістю 529,83 грн. та каблучку із срібла 925 проби вагою 3,95 грама вартістю 84,10 грн. за 1 грам, загальною вартістю 332,20 грн., належні потерпілій ОСОБА_6 .

Після вчинення злочину ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 , майнової шкоди на загальну суму 7 012,03 грн».

Згідно із розпискою від 26 травня 2020 року, ОСОБА_4 отримав обвинувальний акт.

Відповідно до заявки на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення від 26 травня 2020 року, ОСОБА_4 просив надсилати судові повістки, повідомлення в електронному вигляді на телефон НОМЕР_1 .

Згідно із журналом судового засідання від 05 червня 2020 року, ОСОБА_4 був присутнім у підготовчому засіданні, про час та місце судового розгляду, призначеного на 11 червня 2020 року повідомлявся, про що надав розписку.

Пам`ятку про права та обов`язки обвинуваченого отримав 05 червня 2019 року, де його роз`яснено обов`язок прибувати за викликом в суд та повідомляти про поважність причин неприбуття.

В подальшому, ОСОБА_4 в судові засідання від 10 грудня 2020 року, 16 лютого 2021 року, 12 березня 2021 року не з`являвся, судові виклики не отримував, при надсиланні SMS-повідомлень, згідно із довідками про доставку SMS, його телефон значиться тимчасово недоступним.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2021 року, до ОСОБА_4 застосовувався привід.

Згідно із рапортом оперуповноваженого СРЗПВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції Вадима Митника, в ході виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, про привід, від 12 березня 2021 року встановлено, що ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , не проживає, відповідно до пояснень ОСОБА_7 , місце знаходження ОСОБА_4 йому не відоме, копія пояснень додається.

До суду також надходили довідка ГО «ЛІГА ДОБРА ДНІПРО» від 30 листопада 2020 року, згідно із якою, ОСОБА_4 з 09 листопада 2020 року до 30 листопада 2020 року, проходив курс реабілітації та довідка релігійної організації християнської євангельської церкви «НОВЕ ЖИТТЯ» вих. № 17 від 24 квітня 2021 року, згідно із якою, ОСОБА_4 проживає у реабілітаційному центрі за адресою: АДРЕСА_4 , з 14 квітня 2021 року.

Згідно із обвинувальним актом ОСОБА_4 двічі судимий за ч. 1 ст. 309 КК України, розлучений, непрацюючий, має двох малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Положення закону та мотиви, якими керувався суд при постановленні ухвали.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий.

Санкція ч. 2 ст. 185 КК України, передбачає покарання, у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Санкція ч. 3 ст. 185 КК України, передбачає покарання на строк від трьох до шести років.

Санкція ч. 1 ст. 191 КК України, передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робі на строк до двох років, або обмеження волі на строк до чотирьох років, або позбавлення волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Отже, згідно із п. 5 ч. 3 ст. 183 КПК України, ОСОБА_4 є особою, до якої може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою в суді на стадії підготовчого провадження, значимим є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Це обумовлюється тим, що на цій стадії суд, не перевіряє обґрунтованість підозри, оскільки остання перестала існувати і на її заміну висунуте обвинувачення.

В свою чергу, обґрунтованість обвинувачення вирішується при ухваленні вироку, що визначено у ст. 368 КПК України.

Суд вважає, що прокурором ОСОБА_3 доведений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 в судові засідання від 10 грудня 2020 року, 16 лютого 2021 року, 12 березня 2021 року, не з`являвся.

При цьому, про причини неявки Білоцерківський міськрайонний суд Київської області не повідомляв.

Суд вважає, що перебування у реабілітаційному центрі при громадській чи релігійній організації не відноситься до поважних причин неявки, які визначені у ч. 1 ст. 138 КПК України та відсутні дані, що ОСОБА_4 не може вільно покинути їх.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2021 року, до ОСОБА_4 застосовувався привід.

За результатами його виконання, установлено, що ОСОБА_4 за місцем реєстрації: АДРЕСА_3 не проживає, що стверджується письмовими поясненнями його батька ОСОБА_7 .

Судом установлено, що згідно із заявкою на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення від 26 травня 2020 року, ОСОБА_4 просив надсилати йому повістки на мобільний номер телефону НОМЕР_1 .

Згідно з обвинувальним актом, його місцем реєстрації є АДРЕСА_3 .

Про їх зміну, він не повідомляв.

Натомість, судові виклики, ані засобами поштового зв`язку, ані за вказаним номером мобільного телефону ОСОБА_4 не отримує, вони повертаються не врученими.

Суд зазначає, що хоч і Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання процесуальними правами є загально-правовим принципом і поширюється на всі галузі права. А відтак та обставина, що засуджений не отримував судові повідомлення, що надсилалися на вказану ним адресу чи номер телефону, тобто не виявляв бажання прийти до поштового відділення для отримання судових повідомлень, та продовж майже півроку не цікавився станом розгляду обвинувального акта щодо нього і є проявом такого зловживання.
Отже, суд вважає, що зважаючи на вказане та ту обставину, що ОСОБА_4 був присутнім під час підготовчого засідання від 05 червня 2020 року, отримав обвинувальний акт, в зв`язку із чим обізнаний щодо наявності судового провадження щодо нього в Білоцерківського міськрайонному суді Київської області, свідчать про те, що він зловживає своїми правами, ухиляється та буде в подальшому ухилятися від суду.

В зв`язку із цим, суд вважає, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а досягнення мети запобіжного заходу визначеного у ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на поведінку ОСОБА_4 , відсутність у нього соціальних зв`язків, які заслуговують на довіру, адже він непрацюючий, розлучений, за місцем реєстрації не проживає, неможливе, більш м`якими запобіжними заходами, аніж тримання під вартою.

Таким чином, викладене, свідчить про те, що наявні підстави, ст. 177 КК України, для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-ХІ, установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: … працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня.

Суд вважає, що з огляду на розмір заявленої, в обвинувальному акті, шкоди 12 666,84 грн., зазначених вище даних про особу ОСОБА_4 , установлений рівень ризику переховування від суду, який є високим, йому необхідно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, двадцять прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 20 х 2 294 = 47 580 грн.

Суд зазначає, що такий розмір застави гарантуватиме виконання ним покладених на нього КПК України обов`язків та не буде завідомо непомірним.

Суд вважає за доцільне, в разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 , обов`язки, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України: з`являтись до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Керуючись ст. 177, 178, 314-316, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на тридцять днів, тобто до 18 листопада 2021 року.

Взяти ОСОБА_4 під варту в залі суду.

Визначити ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 47 580 грн.

В разі внесення застави звільнити ОСОБА_4 з-під варти.

Застава може бути внесена обвинуваченим, так і іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право внести заставу в будь-який момент протягом строку дії ухвали.

В разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) з`являтись до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

В разі внесення застави, встановити двохмісячний строк дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків, який обчислювати починаючи з дня внесення застави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, прокурором, обвинуваченим, захисником, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів, з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду в частині застосування запобіжного заходу підлягає до негайного виконання.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений - 22 жовтня 2021 року о 08:00 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1