Справа № 381/242/18 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/421/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185, ч.1 ст.122 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання6

- за ч.1 ст.185 КК України - у виді шести місяців арешту;

- за ч.1 ст.122 КК України - у виді трьох років обмеження волі.

Відповідно до ст. ст. 33, 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді трьох років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, за направленням органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо буде запропоновано відповідну посаду.
Ухвалено іспитовий строк обчислювати з дня проголошення вироку, тобто з 29 вересня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 33 984 (тридцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 73 коп. у дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 9097 (дев`ять тисяч дев`яносто сім) грн. 46 коп. на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 9 000 (дев`ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.122 КК України, вчинених за наступних обставин.

20 серпня 2017 року ОСОБА_7 побачив у м. Фастові об`яву невідомої особи про купівлю металевих предметів. У зв`язку з цим у нього виник умисел, спрямований на викрадення металевого гаража по АДРЕСА_3 з подальшим продажем його як металобрухту. 20 серпня 2017 року, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 прийшов до гаражного кооперативу «Береговий» по вул. Лугова в м. Фастові Київської області, де навмання відшукав старий металевий гараж, що належав ОСОБА_9 та, не маючи на гараж документів, прийняв рішення його продати. З цією метою та керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 , зателефонував за номером, який відшукав у об`яві про купівлю металу та повідомив незнайомцю (слідством встановлений ОСОБА_11 ) завідомо неправдиву інформацію про те, що він дешево продає свій металевий гараж.

Так, 21 серпня 2017 року ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що придбає металевий гараж та демонтує його, на що ОСОБА_7 , розуміючи свої умисні протиправні дії, запропонував приїхати ОСОБА_11 у м. Фастів Київської області та придбати гараж за 4800 грн.

24 серпня 2017 року о 10:00 год. ОСОБА_11 разом зі своїм знайомим ОСОБА_12 , не розуміючи, що стають учасниками вчинення злочину, тобто не маючи на меті протиправне заволодіння чужим майном, приїхали на автомобілі марки «Газель» д.н.з. НОМЕР_1 до м. Фастів Київської області, а саме до гаражного кооперативу «Береговий» по вул. Лугова в м. Фастові Київська область та зустрілися з ОСОБА_7 , який представився власником металевого гаража. Надалі, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 , заплативши ОСОБА_7 кошти у сумі 4800 грн., порізали металевий гараж вартістю 7 397 грн. 46 коп., який належав ОСОБА_9 , а також придбали у ОСОБА_7 всі металеві речі, що знаходилися у гаражному приміщенні, а саме: металеві кути 50х50, L-2,2м у кількості 6 шт. вартістю 50 грн. кожен на загальну суму 300 грн., металеві листи 2х2 м у кількості 6 штук вартістю 150 грн. кожен, на загальну суму 900 грн., металеві двері вартістю 500 грн., після чого викрадене ОСОБА_7 майно з місця події на автомобілі вивезли.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 9097 грн. 46 коп. та вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Крім того, 20 листопада 2017 року приблизно о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , перебуваючи в будинку по АДРЕСА_4 , за місцем проживання ОСОБА_14 , разом розпивали спиртні напої. В цей час ОСОБА_7 та ОСОБА_13 сталася сварка, з приводу образ, які висловлював ОСОБА_13 до ОСОБА_15 ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вирішив заподіяти ОСОБА_13 тілесні ушкодження. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_13 , наніс останньому кулаками обох рук не менше трьох ударів в область голови, від чого ОСОБА_13 утратив рівновагу та впав на підлогу. В подальшому ОСОБА_7 витягнув останнього з приміщення будинку на вулицю та почав наносити удари руками та ногами в область голови і тулуба останнього, від чого ОСОБА_13 втратив свідомість.

Внаслідок таких умисних протиправних дій ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: забій головного мозку середнього ступеню, субарахноїдальний крововилив, рана нижньої губи, садна і синці голови; закритої травми грудної клітки: перелом 2-6-го і 10-го ребер справа, 1-4-го ребер зліва, правобічний пневмогемоторакс, які відповідно до висновку експерта № 89/д від 31.01.2018 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я, терміном понад 21 добу.

Своїми умисними діями, які виразились у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_7 , вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням потерпілим ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, у якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання і стягнення матеріальної та моральної шкоди на його користь, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 реальну міру покарання та повністю задовольнити позові вимоги потерпілого.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом допущено порушення вимог кримінально процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначене покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок його м`якості.

Апелянт, зазначає, що судом невірно та безпідставно вказано, що обвинувачений ОСОБА_7 ніби визнав свою вину в повному обсязі та щиро розкаявся. У ході судового слідства та судового розгляду справи, яке тривало більше чотирьох років, обвинувачений не намагався і не відшкодував заподіяну ним шкоду. ОСОБА_7 є працездатним молодим чоловіком і він повинен працювати та відшкодувати шкоду.

Також, судом не враховано, що протягом судового розгляду обвинуваченого двічі було оголошено в розшук, оскільки останній ухилявся від суду. Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочини, пов`язані з посяганням на життя та здоров`я людини, та на приватну власність, охоронювана Законом. Отже, звільнивши обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність і не захистив потерпілого по справі, як цивільного позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , на підтримку поданої апеляційної скарги, які просили призначити обвинуваченому покарання у виді трьох років позбавлення волі, а цивільний позов задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, яка вважала необґрунтованими вимоги апеляційної скарги потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.185, ч.1 ст.122 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання скарг не надходило, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті з 2001 року з діагнозом: розлад особистості і поведінка резидіального ґенеза з емоційною вольовою нестійкістю, ніде не працює.

З матеріалів справи також вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі та підтвердив, що всі обставини викладені у обвинувальних актах відповідають дійсним обставинам.

Активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, визнано судом першої інстанції як обставина, яка згідно ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 .

Обставиною, що у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом першої інстанції визнано вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не було визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття, як про це зазначає в своїй апеляційній скарзі потерпілий. А тому вказані доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.

Твердження потерпілого ОСОБА_9 щодо необхідності призначення обвинуваченому за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, слід визнати такими, що суперечать вимога закону України про кримінальну відповідальність. Адже, дійсно на час вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, санкція ч.1 ст.185 КК України передбачала покарання у виді позбавлення волі строком до трьох років. Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року, який набрав чинності 03.07.2020 року, було внесено зміни до редакції ч.1 ст.185 КК України та виключено такий вид покарання, як позбавлення волі та встановивши максимальний вид покарання у виді обмеження волі на строк п`ять років.

Суд першої інстанції взяв до уваги дані обставини та враховуючи положення ст.5 КК України, а також дані щодо особи обвинуваченого, думки потерпілих, обґрунтовано дійшов висновку щодо необхідності призначення за ч.1 ст.185 КК України покарання у виді арешту, а за ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_16 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а вимоги апеляційної скарги про призначення йому більш суворого покарання, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Також, у межах цього кримінального провадження потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов, в якому він просив стягнути з ОСОБА_7 його користь моральну шкоду в сумі 15000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 52796 грн.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Обґрунтовуючи свій цивільний позов потерпілий вказав, що розрахунок суми матеріальної шкоди ним здійснювався самостійно, виходячи з діючих на час вчинення кримінального правопорушення цін на викрадене у нього майно.

Проте, зважаючи на те, що матеріальна шкода, яка підтверджується матеріалами кримінального провадження становить 9097 грн. 46 коп., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого вказаної суми. Доказів, які б спростовували вказані висновки суду першої інстанції потерпілим до суду апеляційної інстанції не надано.

Як вбачається з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ця шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Після викрадення у потерпілого ОСОБА_9 належного йому майна ОСОБА_7 , він зазнав стресу, душевних страждань, що обумовило необхідність залучення ресурсів на їх подолання і компенсацію. Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про заподіяння потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди з вини обвинуваченого. Однак, на думку колегії суддів судом першої інстанції цілком обґрунтовано, враховуючи засади розумності, місцевий суд правильно дійшов висновку, що з обвинуваченого на користь потерпілого належить стягнути на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 9000 гривень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необхідності задоволення цивільного позову в повному обсязі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги потерпілого необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :