Справа №579/76/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1255/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне заволодіння транспортним засобом
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Кролевецького районного суду м. Суми від 29 вересня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Кролевецького районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовував тим, що наявні ризики, передбачені п.1 ,3 ,5 ч.1 ст.177 КПК України не відпали, а продовжують існувати, а судові засідання продовжуються.

29 вересня 2021 року ухвалою судді Кролевецького районного суду Сумської області було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 15 листопада 2021 року до 17 год. 00 хв. включно.

Не погодившись з ухвалою судді, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказував, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою та просив скасувати вищевказану ухвалу та змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Апелянт зазначав, що ухвала винесена на підставі неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, так суд прийняв до уваги доводи прокурора, не проаналізувавши їх в судовому засіданні.

Вказував, що твердження прокурора про те, що він може переховуватися від суду та слідства нічим не обґрунтовані та є його припущеннями, так як ОСОБА_6 не намагався переховуватися від слідства.

Зазначав, що твердження прокурора про те, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків та потерпілого є необґрунтованим, так як потерпілий в судовому засіданні заявив, що не має до останнього ніяких претензій.

Вказував, що не має ніяких підстав припускати, що він може вчинити інший злочин тому, що на це не має об`єктивних даних і що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може давати можливість скоїти інший злочин.

Зазначав, що доводи прокуратури про ризики згідно ч.1 ст.177 КПК України є тільки припущеннями, та що прокурором не доведено, що домашній арешт не може попередити ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 повідомлений належним чином, на підтвердження чого від останнього надійшла розписка про отримання повідомлення, захисник ОСОБА_7 теж була повідомлена про призначення апеляційного розгляду на визначений час та день, а від прокурора надійшла заява про розгляд даного провадження без його участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те що, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін в порядку передбаченому ч.4 ст.422-1 КПК України.

Тому, вислухавши доповідь судді та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні Кролевецького районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України.

29 вересня 2021 року ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області відносно ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 17 год. 00 хв. 15 листопада 2021 року включно.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 схильний до кримінальних правопорушень, становить небезпеку для суспільства, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих та вчинити інші правопорушення, також суд врахував вік обвинуваченого, його репутацію, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобіганню встановленим ризикам, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу перебування обвинуваченого під вартою.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого, про те, що твердження прокурора, що він може переховуватися від суду та слідства нічим не обґрунтовані та є його припущеннями, а доводи, що він може незаконно впливати на свідків та потерпілого є необґрунтованим ,то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не спростовують правильність висновків суду щодо необхідності продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і неможливість застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, тобто він становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що своїм рішенням суд визначив обвинуваченому заставу, у разі сплати якої ОСОБА_6 буде звільнений з під-варти негайно.

На підставі вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її зміни чи скасування, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу судді Кролевецького районного суду Сумської області від 29 вересня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4