Справа №523/1832/22
Провадження №1-кс/523/522/22
УХВАЛА
про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
та про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

(повний текст)

04 лютого 2022 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 03.02.2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000109 від 22.01.2022 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кордон Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, українця за національністю, із середньою освітою, офіційно неодруженого та непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:
03.02.2022 року до Суворовського районного суду м.Одеси від слідчого СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 надійшло погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який згідно повідомлення про підозру, підозрюється у вчиненні двох епізодів відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, у тому числі й вчиненого повторно, що мало місце: 22.01.2022 року приблизно о 06:30 годин з потерпілою ОСОБА_7 по пр.Добровольського 126а в м.Одесі, із заволодіння майном загальною вартістю 16100 гривень, а також 23.01.2022 року приблизно о 17:30 годин з потерпілою ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , із заволодіння майном загальною вартістю 3198 гривень.

Як слідує з клопотання й доданих до нього матеріалів, за заявами потерпілих, СВ ВП №3 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000109 від 22.01.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, а 03.02.2022 слідчим складено й прокурором ОСОБА_3 погоджено відповідне повідомлення про підозру ОСОБА_6 , яке вручено останньому у той ж день в присутності його захисника.

Заслухавши в судовому засіданні прокурора ОСОБА_3 на підтримку внесеного клопотання, вислухавши захисника ОСОБА_4 та з`ясувавши позицію підозрюваного ОСОБА_6 , які просили обрати останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вивчивши матеріали розгялдуваного клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст.ст.177, 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Частина ч.1 ст.9 КПК України встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною 4 ст.194 наведеного Кодексу регламентовано, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як слідує з матеріалів клопотання, за версією органу досудового розслідування, підозра в інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень обґрунтовується: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 та проколом пред`явлення їй особи для впізнання за фотознімками, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 та протоколом пред`явлення їй особи для впізнання за фотознімками, а також речовими доказами отриманими від ПТ «Ломбард Перший» відповідними матеріалами та іншими доказами.
Втім, аналіз викладених у розглядуваному клопотанні відомостей свідчить про невідповідність його змісту вимогам ст.184 КПК України, зокрема в частині викладення обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшли висновку про наявність визначених у клопотанні ризиків із посиланням на матеріали, що їх підтверджують, а також в частині відсутності належного обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів (п.п.5, 6 ч.1 ст.184 КПК).

Наведені обставини у контексті п.2 Розділу ІІІ роз`яснень, що містяться в «Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року, обумовлюють висновок про неможливість задоволення розглядуваного клопотання у запропонованому стороною обвинувачення обсязі.

Як вбачається з матеріалів розглядуваного клопотання та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні двох епізодів тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками відкритого заволодіння чужим майном (грабіж), поєднаних з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, у тому числі вчинене повторно, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років, у скоєнні яких вказаний підозрюваний свою провину визнав в суді у повному обсязі та надав пояснення щодо причин своїх вчинків, а також про добровільне й самостійне його з`явлення до суду і слідчого.

В обґрунтування внесеного клопотання слідчий ОСОБА_5 посилається на дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , на тяжкість злочинів, у яких підозрюється останній, та на покарання, яке йому загрожує у випадку доведення провини, що обумовлює на думку сторони обвинувачення, ймовірність можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.

З огляду на вимоги ст.8 КПК України та положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, слідчий суддя при розгляді даного клопотання використовує Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).
В пункті 196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.
Опріч викладене, за п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, а доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» та у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Аналогічні висновки ЄСПЛ виклав у пілотному рішенні «Сукачов проти України» від 30.01.2020 року, де Суд визнав неналежними умови тримання ув`язнених під вартою у більшості СІЗО України (зокрема й в Одеському СІЗО), що виявляють порушення статті 3 Конвенції (п.46-100), а також зауважив на тому, що коли держава не може гарантувати кожному ув`язненому умови, які відповідають статті 3 Конвенції, найбільш доречним рішенням проблеми переповненості уявляється зменшення кількості утримуваних осіб шляхом частішого використання заходів, не пов`язаних з триманням під вартою і шляхом мінімізації використання попереднього ув`язнення (п.146).

У цьому ж рішенні, ЄСПЛ визначив, що прокурорів та інших працівників правоохоронних органів слід заохочувати до подальшого зменшення кількості запитів щодо початкового утримання під вартою та його продовження, окрім найбільш серйозних справ (п.149).

Попри те, матеріалами розглядуваного клопотання та прокурором в судовому засіданні не доведено обов`язково визначених ст.183 КПК України підстав застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, та в розпорядження суду не надано будь-яких доказів на підтвердження доводів сторони обвинувачення щодо переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, або повідомлення йому про підозру у вчиненні інших злочинів.

При цьому, вирішуючи питання щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу, слідчим суддею приймається до уваги дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який хоча офіційно непрацевлаштований, але з огляду на пояснення сторони захисту працює за наймом у сфері будівництва; раніше не судимий і має на утриманні матір, яка перенесла інсульт і постійно перебуває у лежачому стані; забезпечений місцем реєстрації й постійного проживання в Одеській області, що за переконанням слідчого судді, обумовлює достатню міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який до того ж є єдиним годувальником родини, у місці його постійного проживання, а у випадку застосування до останнього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, позбавить останнього можливості відшкодувати потерпілим завдану шкоду та належної допомоги і відповідного догляду його хворої матері, яка потребує сторонньої допомоги і піклування, та у підсумку - призведе до свавільного позбавлення підозрюваного свободи.

Сукупність наведених обставин, повне визнання підозрюваним ОСОБА_6 своєї провини в інкримінованих діяннях, а також надані стороною захисту пояснення і характеризуючі дані стосовно особи підозрюваного, зважаючи на тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, надає слідчому судді можливість зробити висновок про об`єктивне спростування в судовому засіданні доводів сторони обвинувачення щодо наявності означених у клопотанні ризиків та свідчить про неспівмірність запропонованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактичним обставинам справи.
Отже, з урахуванням означеного вище та у контексті наведеної практики суду конвенційної юрисдикції, в силу ч.4 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважає, що у такому випадку розглядуване клопотання сторони обвинувачення не підлягає задоволенню у запропонованому обсязі, а доводи сторони захисту уявляються такими, що заслуговують на увагу.
На підставі викладеного, оцінюючи доводи розглядуваного клопотання слідчого ОСОБА_5 та позицію прокурора ОСОБА_3 в судовому засіданні, враховуючи положення ст.ст.7-9, 177-178, 181, 183, 194 КПК України у їх системному взаємозв`язку, а також приймаючи до уваги встановлені під час розгляду клопотання обставини та характер інкримінованих підозрюваному ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, їх тяжкість та передбачене законом покарання, забезпеченість підозрюваного місцем реєстрації й постійного проживання в Одеській області, слідчий суддя доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаним підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим, з дотриманням справедливого балансу між існуванням суспільного інтересу та поваги до особистої свободи, уявляється застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з використанням електронного засобу контролю за його поведінкою та із залишенням клопотання сторони обвинувачення без задоволення.
Частинами 1, 2 ст.181 КПК України регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.3, 7-9, 22, 26, 177-178, 181-184, 193-194, 202, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці, тобто до 04.04.2022 року.
Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки: невідкладно прибути до зазначеного місця проживання та заборонити залишати житло в період часу з 22:00 до 06:00 години наступної доби; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, а також роз`яснити, що згідно ч.6 ст.195 вказаного Кодексу, відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.
Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчується 04.04.2022 року.
Виконання ухвали в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам ВП №3 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.
Застосування електронних засобів контролю здійснювати в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України.
Зобов`язати слідчого або працівника органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю під розпис роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.

Копію ухвали направити для виконання до ВП №3 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, для контролю виконання прокурору Суворовської окружної прокуратури м.Одеси, для відома та виконання вручити під розписку підозрюваному ОСОБА_6 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1