Провадження № 1-кп/344/611/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Харцизьк Донецької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з середньою освітою, офіційно працюючої технічним працівником в ліцеї №16, одруженої, на утриманні троє неповнолітніх дітей, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 вчинила опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, о 09 год 22.07.2020 екіпаж «ЯСЕНЬ 600» мобільної групи реагування на факти вчинення домашнього насильства у складі поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області сержанта поліції ОСОБА_5 та дільничного офіцера поліції сектору превенції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , які були одягнуті в однострій поліцейського, після проведення інструктажу керівництвом Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області та отримання табельної вогнепальної зброї, спеціальних засобів та засобів індивідуального захисту, заступили до виконання службових обов`язків. Таким чином, сержант поліції ОСОБА_5 та лейтенант поліції ОСОБА_7 знаходились при виконанні службових обов`язків по реагуванню на факти вчинення домашнього насильства, які згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є працівниками правоохоронного органу.

22 липня 2020 року о 23 год 46 хв на службовий планшет надійшло завдання зі служби 102 про факт вчинення домашнього насильства за адресою: АДРЕСА_2 . З метою виконання вимог ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» щодо здійснення своєчасного реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_7 прибули за адресою: АДРЕСА_2 .

Після прибуття працівників поліції за вказаною адресою двері квартири відчинив ОСОБА_8 , який повідомив працівникам правоохоронного органу, що його дружина, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, влаштовує сімейну сварку, під час якої в присутності неповнолітніх дітей виражається нецензурною лексикою. Надалі ОСОБА_8 запросив працівників поліції до приміщення вищевказаної квартири.

В той час, коли працівники поліції перебували у одній із кімнат квартири із ОСОБА_8 та оформляли процесуальні документи за фактом вчинення домашнього насильства, до них в кімнату прийшла ОСОБА_6 , яка, побачивши працівників поліції, які знаходились в однострої поліцейського, та свого чоловіка, підійшла до них та почала виражатись нецензурною лайкою.

В подальшому, ОСОБА_6 в присутності малолітньої дитини розпочала погрожувати своєму чоловікові з приводу складання ним процесуальних документів, після чого наблизилась до ОСОБА_8 та в присутності працівників правоохоронного органу стала наносити останньому цілеспрямовані удари в різні ділянки тіла.

З метою припинення неправомірних дій ОСОБА_6 та маючи достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим, в силу положень ст.ст.29, 42, 43, 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію», працівником правоохоронного органу ОСОБА_5 застосовано щодо ОСОБА_6 поліцейський захід примусу - фізичну силу.

Під час застосування поліцейського заходу примусу, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_5 є працівником поліції, вчинила активний фізичний опір працівнику правоохоронного органу, а саме умисно відштовхнула ОСОБА_5 , в результаті чого остання впала на диван. Після чого продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_6 , перешкоджаючи застосуванню до неї фізичної сили, в хаотичному порядку розпочала розмахувати руками, тим самим активно перешкоджала законним діям працівників поліції під час виконання ними службових обов`язків.

Крім того, ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні квартири по АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що ОСОБА_5 є працівником правоохоронного органу та перебуває при виконанні своїх службових обов`язків щодо попередження домашнього насильства, вчинила активний фізичний опір, під час якого ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, умисно нанесла цілеспрямовані удари в ділянку лівої руки працівника правоохоронного органу ОСОБА_5 .

В результаті неправомірних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці лівої руки, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №397 від 11.08.2020 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні 26.10.2021 обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнала повністю, підтвердила обставини вчинених кримінальних правопорушень відповідно до викладеного в обвинувальному акті. Так, ОСОБА_6 суду показала, що 22.07.2020 біля півночі за адресою: АДРЕСА_2 свекруха викликала поліцію, бо вона влаштовувала сімейну сварку, виражалася нецензурною лексикою. Чинила опір працівникам поліції, оскільки не хотіла, щоб до неї застосовували кайданки. Відштовхнула ОСОБА_5 , щоб чоловік не писав на неї заяву, подряпавши рукою працівника поліції ОСОБА_5 . Після чого працівники поліції сказали вийти з квартири, оскільки вона там не зареєстрована. У вчиненому щиро розкаялася, намагалася примиритися з потерпілою та вибачитися, але потерпіла відмовилася зустрічатися. Просила суд суворо не карати та погодилася з покаранням, запропонованим прокурором.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання вкотре не з`явилася, хоча неодноразово належним чином повідомлялася судом про час та місце розгляду кримінального провадження за вказаною нею під час досудового розслідування адресою. Цивільний позов не заявляла, заяв та клопотань про відкладення розгляду кримінального провадження від потерпілої до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження за відсутності потерпілої.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження судом змінено порядок дослідження доказів та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих їй кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження та кваліфікує її дії за ч.2 ст.342 КК України як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, за ч.2 ст.345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є нетяжкими злочинами (ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України), дані про особу винної, зокрема її вік, те, що обвинувачена за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судима, офіційно працює технічним працівником в ліцеї № 16, одружена, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліках в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, а також вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_6 .

Як вбачається з досудової доповіді про обвинувачену, обвинувачена ОСОБА_6 проживає разом з чоловіком, дітьми та свекрухою. З середньою освітою, на утриманні троє неповнолітніх дітей. Офіційно працює в ліцеї №16 на посаді технічного працівника. 02.12.2019 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в тому числі для окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покласти на обвинувачену обов`язки відповідно до п.4 ч.3 ст.76 КК України (а.с. 58-59).

З огляду на викладене, враховуючи наведені обставини щодо тяжкості злочинів, особу винної, обставини вчинення кримінального провадження, зокрема вік обвинуваченої, відсутність судимостей, щире каяття, позицію прокурора, що просив призначити обвинуваченій ОСОБА_6 покарання в межах санкцій ч.2 ст.342 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік; ч.2 ст.345 КК України позбавлення волі на строк два роки, на підставі ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень позбавлення волі на строк два роки та на підставі ст.75 КК України звільнити її від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на строк 2 роки, позицію обвинуваченої, що просила суворо її не карати та погодилася з покаранням, запропонованим прокурором, суд вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання у межах санкцій ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України у виді позбавлення волі. Зважаючи на викладене, виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, а тому слід застосувати до обвинуваченої ст.75 КК України, звільнивши її від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на неї відповідні обов`язки.

Запобіжний захід не обирався. Цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 373, 374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, та призначити їй покарання:

за ч.2 ст.342 КК України позбавлення волі на строк один рік;

за ч.2 ст.345 КК України позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України та п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Речовий доказ: DVD-R диск згідно постанови від 01.08.2020 - зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_12