КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

20 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ст. 340 КК України,
та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

який обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 255, ст. 340, ч. ч. 4, 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8
та обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року суд відмовив у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору у справі № 359/10346/20; задовольнив клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення прокурору обвинувального акту у справі № 359/10346/20.
Обвинувальний акт, який затверджено у кримінальному провадженні № 000643 від 10 серпня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ст. 340 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 255, ст. 340, ч. ч. 4, 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, повернуто старшому прокурору групи прокурорів у кримінальному провадженні начальнику третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.

Цією ж ухвалою, суд задовольнив клопотання старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та продовжив обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07 серпня 2021 року включно, без визначення розміру застави.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, проаналізувавши доводи сторін кримінального провадження, враховуючи зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, а також приймаючи до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які були встановлені під час розгляду відповідного клопотання прокурора, зазначив про те, що вказані обставини, на переконання суду, мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, у зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, тим більше, що останній перебував у міжнародному розшуку.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з уточненнями, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 на постанову про оголошення розшуку підозрюваного; скасувати постанову про оголошення у розшук ОСОБА_5 ; визнати незаконним затримання ОСОБА_5 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2020 року зв`язку із порушенням підсудності; скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права, що потягнуло за собою ухвалення незаконного судового рішення.

Зокрема, навівши положення ст.ст. 177, 183 та 194 КПК України, якими повинен був керуватися суд при обґрунтуванні необхідності продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апелянт звертає увагу на те, що з наданих стороною обвинувачення матеріалів до суду, які були досліджені в судовому засіданні, у жодному із них не міститься будь-яких об`єктивних даних про те, що ОСОБА_5 у подальшому міг би переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконно впливати на інших учасників цього кримінального провадження.

Також, як зазначається в апеляційній скарзі, в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, адвокат вважає, що суд не перевірив належним чином доводів сторони обвинувачення щодо наявності обґрунтованої підозри, ризиків та неможливості застосування до ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не надано жодної оцінки в частині безпідставного затримання обвинуваченого, відсутності обґрунтованої підозри та ризиків, а також не спростовано відсутності підстав продовження запобіжного заходу.

Також на думку захисника, суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року в частині продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю залишати житло для явки за викликами суду та/або звернення до медичних закладів за необхідною медичною допомогою або на будь-який інший запобіжний захід, не повязаний з триманням під вартою.
Як вважає апелянт, оскаржуване рішення не можна вважати обґрунтованим, тому що всупереч вимог ст. 370 КПК України, судом об`єктивно не з`ясовані фактичні обставини справи, не досліджувались також судом під час судового розгляду будь-які докази, а відповідно прокурором не надавались до клопотання докази, які би будь-яким чином обґрунтували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та які б виправдовували його тримання під вартою. Також захисник вказує, що кримінальний процесуальний закон України передбачає, що для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор повинен кожен раз доводити крайню необхідність застосування такого запобіжного заходу, посилатися на докази та обґрунтовувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, навіть із плином судового розгляду, прокурор продовжує посилатися на застарілі та неактуальні на цей час обставини, без посилання на конкретні матеріали.

Крім того, сторона захисту посилається на те, що клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 подавалось до суду першої інстанції значно раніше, ніж відбувся судовий розгляд, майже через два місяці. Аналогічне клопотання в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подавав і адвокат ОСОБА_6 . Проте, судовий розгляд вказаних клопотань, відповідно до вимог Глави 18 КПК України, відбувся окремо від розгляду інших клопотань учасників судового розгляду.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини сторона захисту вважає, що місцевий суд, задовольняючи клопотання прокурора, яке не містило жодних нових, вагомих обставин, які б можна було застосувати як ризики, в розумінні ст. 177 КПК України, для подальшого тримання під вартою, послався на те, що ризики встановлені раніше, не змінилися. Разом з тим, саме на сторону обвинувачення покладений обов`язок кожного разу обґрунтовувати новими обставинами твердження про наявність ризиків при продовженні запобіжного заходу.

Жодних фактичних обставин, які б об`єктивно пов`язували ОСОБА_7 з подіями кримінального правопорушення за час досудового розслідування не встановлено.

На думку захисника ОСОБА_8 ризик переховування від суду ОСОБА_7 нівелюється тим, що останній має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, сім`ю на утриманні, а ризик повязаний із незаконним впливом на свідків чи потерпілих у цьому кримінальному провадженні, взагалі на думку сторони захисту, є нічим не підтвердженим та безпідставним.
З урахуванням наведеного, а також судової практики Європейського суду з прав людини захисник ОСОБА_8 зазначає про те, що ризик втечі підозрюваного не може ґрунтуватися лише на основі суворості можливого вироку, оскільки оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність у триманні під вартою відсутня.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинувачених. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисників обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисників обвинувачених в апеляційних скаргах на те, що ризики наведені прокурором у клопотанні про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, так саме, як і пред`явлене ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачення, ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджуються будь-якими фактичними даними, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року, оскільки, на думку колегії суддів, вказане судове рішення, відповідає вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, в тому числі на предмет його вмотивованості, з огляду на те, що в ньому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому вважає це рішення законним та обґрунтованим.
Всупереч доводам апеляційних скарг, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі дані про особу та стан здоровя кожного із обвинувачених, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, про що детально наведено в оскаржуваній ухвалі, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити уникнення дійсних та наявних ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які міститься посилання в оскаржуваній ухвалі, та виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обовязків.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Що ж стосується інших доводів апеляційних скарг, що суд першої інстанції не навів у своєму рішенні будь-яких мотивів щодо неможливості застосування до обвинувачених менш суворих запобіжних заходів, то вони також не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень кримінального процесуального кодексу, які б могли служити підставою для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року.

Більш того, станом на час апеляційного розгляду, обвинуваченим ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 , після спливу продовженого до 07 серпня 2021 рокустрокутримання під вартою у даному кримінальному провадженні, питання про продовження строку їх тримання під вартою не вирішувалося, у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_10 перебуває на волі, а обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою в рамках іншого, а не даного кримінального провадження.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про їх особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 07 серпня 2021 року включно без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційні скарги їх захисників без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2021 року, відповідно до якої суд продовжив дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів, тобто до 07 серпня 2021 року включно, без визначення розміру застави, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 359/10346/20

Номер провадження: 11-кп/824/3073/2021

Категорія: п. п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 255, ст. 340, ч. ч. 4, 5 ст. 27, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_12

Доповідач - суддя ОСОБА_1