ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1788/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції №638/1954/21
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені подання виконуючого обов`язки начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія №25» про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нагірне Зачепилівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 05.04.1993 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.81 КК України (в редакції від 1960 року) на 3 роки позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки, відповідно до вимог ст.46-1 КК України (в редакції від 1960 року);

- 31.01.1995 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.140, ст.43 КК України (в редакції від 1960 року) на 5 років позбавлення волі. Звільнений 21.08.1997 року на підставі Закону України «Про амністію»;

- 20.01.2000 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.145 КК України (в редакції від 1960 року) на 3 роки позбавлення волі. Звільнений 30.12.2000 року за відбуттям строку покарання;

- 04.02.2005 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.315, ч.2 ст.307, ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 08.08.2008 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 5 місяців 24 дні;

- 21.12.2009 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

- 25.06.2010 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, на 4 роки 2 місяці позбавлення волі. Звільнений 26.02.2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців;

- 07.02.2017 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.309 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки;

- 14.09.2018 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.310 КК України на 3 роки позбавлення. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. Згідно ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання покарання за вироком за вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 07.02.2017 року, остаточно призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

початок строку 14.09.2018 року, кінець строку 14.03.2022 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, та не свідчать, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року.

В апеляційній скарзі засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначив, що суд не прийняв до уваги, що він щиро покаявся, позитивно характеризується, має два заохочення та не має стягнень, працевлаштований, отримав професійну освіту, має сім`ю та неповнолітню дитину на утриманні, відсутність заборгованості за виконавчими листами. Наголосив, що отримана ним професія дасть йому можливість офіційно працевлаштуватися. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання виконуючого обов`язки начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія №25».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку та ставлення до праці.

Як слідує із матеріалів провадження, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14 вересня 2018 року. Під час тримання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» вимоги тримання не порушував, стягнень не мав, не заохочувався, до праці не залучався.

З 08 листопада 2018 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)», де відповідно до характеристики від 03 лютого 2021 року, характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня установи, за що був заохочений два рази.

Разом з цим, судом проаналізовано висновки попередніх характеристик, відповідно до яких засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання характеризується посередньо, дотримується вимог режиму відбування покарання лише під наглядом, потребує постійного контролю та корекції поведінки, не бачить доцільності в установленому режимі відбування покарання в установі, з метою стимулювання правослухняної поведінки один раз заохочений адміністрацією установи.

Судом також прийнято до уваги відомості, які містяться у особовому рахунку № НОМЕР_1 по заробітній платі, відповідно до якого засуджений ОСОБА_7 отримував заробітну плату лише у березні- грудні 2019 року, січні-жовтні 2020 року та по 4-6 днів на місяць.

Крім того, за весь час відбування покарання ОСОБА_7 має лише два заохочення, отримання яких за весь період відбування покарання не може свідчити про виправлення засудженого.

До того, ж відповідно до матеріалів особової справи, ОСОБА_7 раніше вісім разів притягувався до кримінальної відповідальності, неодноразово звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, на підставі Закону України «Про амністію» та на підставі ст.75 КК України, однак на шлях виправлення не став та продовжив свою злочинну діяльність.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, з урахуванням даних що містяться у характеристиці, особу засудженого, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміст матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не довів своє виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: