Провадження № 1-кс/756/2463/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року місто Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника цивільного позивача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001176 від 24.05.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

УСТАНОВИВ:

Представник цивільного позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_6 , а саме: на житловий будинок загальною площею 210 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку №147, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:231, з тимчасовим позбавленням права на відчуження та розпорядження ним.

Обґрунтовуючи клопотання, зазначає, що Оболонськмим УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001176, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

Представник цивільного позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 вказує, зокрема, що ОСОБА_6 шляхом обману ОСОБА_3 , що виразилось в завідомо неправдивому повідомленні про необхідність очистки озера та шляхом подальшого зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_3 в розмірі 250000 грн. ОСОБА_3 визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0001176 від 24.05.2021.

З метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження ОСОБА_6 майна належному йому на праві власності, а також з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення вчиненим останнім, вбачається необхідність у накладенні арешту на зазначене майно із забороною відчуження чи в будь-який інший спосіб розпорядження зазначеним майном.

Представник цивільного позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні просила задовольнити зазначене клопотання, вказуючи на необхідності застосування такої міри з метою забезпечення цивільного позову.

Прокурор судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, вказуючи що, ОСОБА_6 не було повідомлено обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення, при цьому надав для долучення до матеріалів витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001176 від 24.05.2021.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання здійснено без повідомлення власника майна (його спадкоємців), оскільки це необхідно з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, заслухавши учасників судового процесу, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Оболонським УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001176 від 24.05.2021 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

У рамках даного кримінального провадження ОСОБА_3 подано цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 250 000,00 грн та 500 000,00 грн моральної шкоди.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №276108259 від 22.09.2021 житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231) на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .

Разом з тим, наданий прокурором витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001176 від 24.05.2021 не містить відомості про те, що ОСОБА_6 було повідомлено обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні, при цьому, убачається, що підозру жодній особі не повідомлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 6 ст. 170 КК України у випадку накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

З частини 8 статті 170 КПК України вбачається, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд зокрема повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Виходячи з аналізу положень діючого кримінально-процесуального законодавства можна дійти висновку, що особою, на майно якої може бути накладено арешт з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, тобто з метою забезпечення цивільного позову, є: підозрюваний, обвинувачений, особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи або юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Як убачається із матеріалів, ОСОБА_6 не має статусу підозрюваного або обвинуваченого у даному у кримінальному провадженні або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року).

Враховуючи викладене, оцінюючи розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданнями цього кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001176 від 24.05.2021, у зв`язку з чим клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає задоволенню як необґрунтоване.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372, 376, 392, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001176 від 24.05.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 04.10.2021 о 12 год.00хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1