КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6484/2021
Категорія: ст. 303 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Державного бюро розслідувань (далі ДБР), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за заявою вих. №4511/11 від 11 вересня 2021 року.
Таке рішення слідчий суддя, з посиланням на низку положень діючого законодавства, мотивував тим, що у заяві ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення відсутні відомості про конкретні обставини вчинення, на його думку, злочинів, і фактично вона зводиться до незгоди з прийнятим суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 рішенням за результатами розгляду скарги ОСОБА_7 на бездіяльність керівника ДБР щодо невнесення відомостей до ЄРДР, при цьому виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством і оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів та суддів щодо розгляду та вирішення справи поза процесуальним порядком не допускається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить поновити строк оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року, скасувати цю ухвалу та зобов`язати Шевченківський районний суд м. Києва розглянути його скаргу на бездіяльність керівника СУ ДБР в порядку, визначеному ст.ст. 306-307 КПК України.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що 11 вересня 2021 року подав на ім`я керівника СУ ДБР заяву за вих. №4511/11 про вчинення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, в якій указав усі елементи та ознаки вчинених злочинів та самостійно кваліфікував їх за ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України. Однак, в порушення ч. 1 ст. 2 КК України, п. 1, п. 4 ст. 214 КПК України, Розділу 2 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, в порядку, визначеному п. 4, п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, станом на 21 вересня 2021 року його не повідомлено керівником СУ ДБР або уповноваженим слідчим про внесення до ЄРДР відомостей заяви за вих. №4511/11 від 11 вересня 2021 року, що свідчить про вчинену бездіяльність. Крім того, копія листа від спеціаліста з Управління забезпечення діяльності ДБР підтверджує, що матеріали заяви були «перекинуті» до ТУ ДБР, при тому, що указане Управління не є органом досудового розслідування, оскільки в своїй діяльності керується вимогами ст. 22 Закону України «Про звернення громадян». 21 вересня 2021 року він подав до Шевченківського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність керівника СУ ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, у задоволенні якої слідчий суддя відмовив.
За позицією ОСОБА_7 підставами для скасування ухвали є істотні порушення норм матеріального і процесуального права, оскільки слідчий суддя: не викликала в судове засідання суб`єкта оскарження - керівника СУ ДБР, а викликала уповноважену особу ДБР, про призначення якої у справі не було доказів, яка не наділена правами слідчого і бездіяльність якої він не оскаржував; розглянула скаргу без участі керівника СУ ДБР і не викликала заявника в судове засідання, розглянувши скаргу без його участі; не витребувала і не дослідила матеріали його звернення, отже не в повній мірі з`ясувала усі обставини кримінального провадження; вдалася до протиправного розгляду заяви про вчинене кримінальне правопорушення та вирішувала ті питання, які законом віднесені до повноважень органу досудового розслідування; постановила ухвалу з порушенням вимог ч. 3 ст. 214 КПК України, ґрунтуючись лише на результатах судового розгляду його заяви та не надала правової оцінки тому, що уповноваженою особою не були виконані вимоги наказу ГПУ №298 від 30 червня 2020 року, розгляд його заяви про кримінальне правопорушення було здійснено не уповноваженою на це особою в порядку ст. 22 Закону України «Про звернення громадян», тощо.
Як вважає заявник, виходячи з положень ст.ст. 214, 303, 306 КПК України, у випадку розгляду скарг на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, слідчі судді зобов`язані перевірити виконання органом досудового розслідування вимог ст. 214 КПК України при отриманні заяв та повідомлень про вчинення кримінального правопорушення, не вдаючись на даному етапі в оцінку відповідності повідомлення про злочин всі критеріям підслідності, визначеним п.п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України, обґрунтованості заяви чи повідомлення. Тим більше, що вирішення пов`язаних з цим питань правової кваліфікації та доведення наявності всіх елементів складу кримінального правопорушення не може покладатися на заявника.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про поновлення строку оскарження ухвали слідчого судді, пропущення якого мотивує тим, що слідчий суддя постановив ухвалу без його участі та повідомлення про судове засідання, а копію цього судового рішення він отримав 25 жовтня 2021 року, тобто з цього часу ознайомився з мотивами прийнятого рішення і зміг підготувати апеляційну скаргу.

Прокурор, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибув, клопотання про відкладення розгляду не подав, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України його неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З матеріалів справи слідує, що апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді від 06 жовтня 2021 року ОСОБА_7 подав 27 жовтня 2021 року, тобто з пропуском встановленого законом строку оскарження.

Враховуючи, що участі у розгляді скарги ОСОБА_7 не брав, копію ухвали слідчого судді отримав 26 жовтня 2021 року, а виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що в даному випадку строк апеляційного оскарження ОСОБА_7 пропущений із поважних причин, тому підлягає поновленню.

Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_7 , то колегія суддів враховує наступне.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 , скориставшись поштовим зв`язком, 11 вересня 2021 року направив до ДБР на ім`я керівника Управління заяву про вчинене кримінальне правопорушення, в якій, серед іншого, просив зареєструвати цю заяву про вчинене кримінальне правопорушення суддею ОСОБА_8 за правовою кваліфікацією - ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України.

21 вересня 2021 року ОСОБА_7 подав скаргу слідчому судді Шевченківського районного суду м. Києва, в якій просив зобов`язати повноважного керівника СУ ДБР внести до ЄРДР відомості за заявою вих.№4511/24 від 11 вересня 2021 року «про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень за кваліфікацією ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України»; надати витяги з ЄРДР та пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого; повідомити суд про виконання ухвали. Крім того, ОСОБА_7 порушував питання про зазначення в резолютивній частині ухвали слідчого судді всіх вказаних ним статей (частин статей) Особливої частини КК України, а до скарги долучив копію заяви про вчинене, на його думку, кримінальне правопорушення суддею ОСОБА_8 .

За результатами судового розгляду цієї скарги, слідчий суддя відмовив у її задоволенні і з таким рішенням погоджується колегія суддів, оскільки визнає безпідставнимидоводи ОСОБА_7 про те, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам провадження та суперечать вимогам кримінального процесуального закону.

Так, положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до ЄРДР.

Пунктом 4 ч. 5 ст. 214 КПК України передбачено, що до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

На підставі п. 2 Розділу ІІ Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України, який, зокрема у рішенні по справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 11 вересня 2021 року ОСОБА_7 стверджував про вчинення слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 396, ч. 1 ст. 111, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27 КК України.

Однак, як вірно зазначив в ухвалі слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва, в заяві ОСОБА_7 не наведено фактичних обставин та наявності в діях судді ознак таких кримінальних правопорушень (службове підроблення, приховування злочину, державна зрада, перешкоджання законній діяльності громадських організацій), а лише викладено дані, які стосуються процесуальної діяльності слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , зокрема процедури розгляду конкретної скарги ОСОБА_7 , яка була подана до суду в порядку ст.ст. 303-307 КПК України, та суті постановленого рішення, з яким не погодився ОСОБА_7 , що в свою чергу, на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень ст. 214 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи про те, що в заяві наведені достатні дані з посиланням на конкретні обставини, які доводять наявність в діях судді низки кримінальних правопорушень. При цьому зауважує, що всупереч твердженням заявника, слідчий суддя не вирішував питання, які можуть бути предметом судового розгляду у кримінальному провадженні або віднесені до компетенції слідчого, прокурора під час досудового розслідування, тобто не давав оцінку обґрунтованості заяви та не досліджував докази, а лише вивчив її зміст на предмет наявності відомостей саме про кримінальне правопорушення, які в свою чергу і підлягають внесенню до ЄРДР. До того ж будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву не набуває статусу цього документа і її подання на ім`я керівника ДБР та/або керівника СУ ДБР не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР, у тому числі саме вказаною посадовою особою.

Доводи ОСОБА_7 щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час підготовки до розгляду та безпосередньо розгляду слідчим суддею скарги на бездіяльність органу досудового розслідування є безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Як убачається з матеріалів провадження, про розгляд скарги слідчим суддею повідомлялись заявник та ДБР. В судове засідання представник ДБР та ОСОБА_7 не прибули, клопотання про відкладення розгляду не подали, безпосередньо у скарзі ОСОБА_7 просив її розглянути без його участі, тому слідчий суддя розглянув скаргу по суті вимог ОСОБА_7 , що не суперечить вимогам КПК України.

При цьому у слідчого судді не було необхідності витребувати матеріали звернення ОСОБА_7 від керівника ДБР, враховуючи те, що в його розпорядженні була копія заяви про вчинення кримінальних правопорушень, а також підстав оцінювати в ухвалі доводи заявника щодо зміни підслідності заяви з огляду на те, що слідчий суддя вирішив скаргу по суті вимог ОСОБА_7 , не знайшовши підстав для зобов`язання уповноваженої особи ДБР виконати вимоги ст. 214 КПК України за його заявою вих. №4511/11 від 11 вересня 2021 року.

Інші доводи заявника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а посилання ОСОБА_7 на узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не заслуговує на увагу з огляду на те, що за змістом до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» враховуються іншими судами при застосуванні норм права викладені у постановах Верховного Суду висновки щодо застосування таких норм права.

Оскільки висновки слідчого судді в ухвалі про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження, тобто ухвала від 06 жовтня 2021 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою вих. №4511/11 від 11 вересня 2021 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4