Справа № 458/1064/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/59/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 12 січня 2022 року,
в с т а н о в и л а :
вищевказаною ухвалоюзадоволено клопотання прокурора про обрання

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12.03.2022 включно.
На ухвалу суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та у випадку, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про доцільність обрання обвинуваченому запобіжного заходу, обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що до матеріалів клопотання прокурора не було долучено жодного документу на підтвердження викладених у клопотанні доводів, у зв`язку з чим суд першої інстанції не мав підстав для жодних висновків щодо обставин, викладених у клопотанні.
Апелянт звертає увагу, що датою внесення відомостей по факту смерті ОСОБА_8 в медичному закладі є 16 год. 59 хв., тоді як відповідно до відповіді на адвокатський запит КНП «Турківська ЦРЛ» ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18 год. 40 хв.
Також захисник зазначає, що при поступленні до медичного закладу у потерпілого ОСОБА_8 було діагностовано, серед іншого, розлитий перитоніт, та вважає, що на момент потрапляння в лікарню 12.09.2021 у потерпілого ОСОБА_8 були наявні ознаки щонайменше другої фази перебігу перитоніту, що беззаперечно виключає причиновий зв`язок між нанесеним ударом ОСОБА_6 та смертю ОСОБА_8 , оскільки до лікарні останній був доставлений близько 17 год. 55 хв., тобто за спливом менше, ніж 2 години після інциденту.
Також, на думку апелянта, той факт, що ОСОБА_6 після того як потерпілий впав та втратив свідомість, почав робити потерпілому штучне дихання, що свідчить про відсутність будь-якого умислу на настання тяжких наслідків для потерпілого.
Захисник стверджує про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та наголошує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, у розшуку ніколи не перебував, від органів досудового розслідування чи суду не переховувався. Матеріали клопотання не містять жодних доказів того, що ОСОБА_6 переховуватиметься від суду, незаконно впливатиме та потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Вказує, що судом не взято до уваги усіх характеризуючих даних обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме: обвинувачений має постійне місце проживання, доглядає за бітьком, який є інвалідом ІІІ групи, позитивно характеризується за місцем проживання, бере активну участь у громадському житті села, має базову вищу освіту за напрямком підготовки «Правознавство», служив за контрактом у ЗСУ та нагороджений грамотою та ОСОБА_9 за зразкове несення служби.
Звертає увагу апеляційного суду на порушення права обвинуваченого на свободу та особисту недоторканність, а також принципу альтернативного запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Зважаючи на відсутність клопотань прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про розгляд апеляційної скарги за їх участі, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без участі сторін.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

У провадженні Турківського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів.

У підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Висновок, викладений в ухвалі Турківського районного суду Львівської області щодо підстав для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, суд, задовольняючи клопотання прокурора про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, покликався на наявність ризиків, перелічених у ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки можливе притягнення до кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а також те, що у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою обвинувачений може чинити спроби впливати на потерпілих, свідків, які є його знайомими, односельчанами, з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань та узгодження їх з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Окрім того, судом правильно враховано, що на стадії судового розгляду потерпілі, свідки допитуються безпосередньо в судовому засіданні та допит потерпілих та свідків ще не проводився.
На переконання колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, продовжують існувати.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення небезпідставним є висновок щодо можливого ризику переховування обвинуваченого від суду.
Не відповідають дійсності твердження захисника про те, що судом не взято до уваги усіх характеризуючих даних обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки як вбачається з оскаржуваної ухвали, обираючи обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд врахував задовільний стан його здоров`я, що він неодружений, дітей не має, батько обвинуваченого є інвалідом третьої групи загального захворювання, обвинувачений раніше не судимий, до взяття під варту не мав офіційного місця праці, позитивно характеризується, зокрема, за місцем проходження військової служби, навчання.
За встановлених обставин навіть запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не є достатнім заходом, який би гарантував належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Крім того, колегія суддів вважає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду.
Враховуючи наведене, правових підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт (як про це просить апелянт) колегія суддів не вбачає і вважає, що обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що питання встановлення фактичних обставин вчинення злочину, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, про які зазначає захисник у своїй апеляційній скарзі, підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.
При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й підстав для скасування ухвали суду про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

УхвалуТурківського районного суду Львівської області від 12 січня 2022 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4