Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-кс/644/1413/21
У Х В А Л А
11 листопада 2021 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянув клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.08.2021 року за № 0000786 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, про арешт майна,
у с т а н о в и в :
До Орджонікідзевського районного суду м.Харкова надійшло клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 про арешт об`єкту нерухомого майна №101, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування клопотання прокурор зазначила, що впровадженні СВ ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000786 від 16.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України щодо шахрайського заволодіння нерухомим майном квартирою, розташованою за адресою: в АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), а також квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 (об`єкт нерухомого майна 101), які на праві власності належали ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході досудового розслідування встановлено, що 07.07.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , згідно з яким покупцем є ОСОБА_7 , а продавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Враховуючи, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , невстановлені особи шахрайським шляхом, використовуючи паспорт на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , безпідставно розпорядились казаним об`єктом нерухомості. Крім цього, у ході досудового розслідування встановлено, що 19.06.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким покупцем є ОСОБА_4 , а продавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка також на праві власності належала останньому (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101). Оскільки, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , невстановлені особи шахрайським шляхом, використовуючи паспорт на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , безпідставно розпорядились казаним об`єктом нерухомості.

Прокурор вказала, що об`єкт нерухомості квартира АДРЕСА_1 визнана речовим доказом по даному кримінальному провадженню, оскільки є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Щодо вказаного об`єкту нерухомого майна необхідно також необхідно провести судову будівельно-оціночну експертизу з метою встановлення розміру матеріальних збитків, спричинених володільцю майна внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Також прокурор зазначила, що існує необхідність у збереженні вказаного майна, запобіганні його подальшого відчуження, а також відшкодування завданої злочином шкоди.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів.
На підставі вищевикладеного, з метою проведення подальшого досудового розслідування, збереження речових доказів, позбавлення можливості відчуження та пошкодження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , яка є об`єктом кримінально протиправних дій, визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, та у подальшому буде використана для встановлення обставин кримінального правопорушення під час проведення відповідних експертних досліджень, виникла необхідність у накладенні арешту на вищезазначений об`єкт нерухомості.

Незастосування заходу - арешту зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню внаслідок того, що речовий доказ може бути відчужений, пошкоджений чи знищений.
Відповідно ч.2 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , на даний час на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

З метою забезпечення накладення арешту на майно, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, прокурор просила розглянути клопотання без повідомлення власника даного майна ОСОБА_4 .

Прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майно можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, є речовими доказами по справі.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 2 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що об`єкт нерухомості квартира АДРЕСА_1 визнана речовим доказом по вказаному кримінальному провадженню, бо є предметом вчинення кримінального правопорушення, крім того, щодо вказаного об`єкту нерухомого майна необхідно провести судову будівельно-оціночну експертизу з метою встановлення розміру матеріальних збитків, спричинених володільцю майна внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та оскільки, існує необхідність у збереженні вказаного майна, запобіганні його подальшого відчуження, а також відшкодування завданої злочином шкоди, суд доходить висновку про необхідність задоволення клопотання та накладення арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст.100, ст. ст.170-173 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна № 101, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною проведення будь-яких реєстраційних дій щодо зазначеного нерухомого майна, в тому числі відчуження та розпорядження даним нерухомим майном.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1