Номер провадження: 11-кп/813/2400/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року у кримінальному провадженні №0000116, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , маючої на утримані двох малолітніх дітей, раніше працювала начальником управління аграрної політики та економічного розвитку Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року під час судового розгляду задоволено клопотання керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченій та застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 14.01.2022 року включно.

Залишено раніше визначений розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 3994 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у сумі 7672910 гривень, який було визначено відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 20.10.2021 року.

Зобов`язано начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях» забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та у випадку необхідності надання медичної допомоги обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з наявними в неї діагнозами.

У разі наявності вимоги філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях», зобов`язано адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаної установи, розташованої за адресою: 54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, 39-А, для проведення обстеження в узгоджений медичним закладом час.

Зобов`язано начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях», повідомити суд про результати проведення медичного обстеження обвинуваченої ОСОБА_7 в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення яким застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що як сторона обвинувачення та і суд не навів жодних доводів стосовно наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
Також зазначає, що судом не були враховані обставини передбачені ст. 178 КПК України, оскільки ОСОБА_7 має двох неповнолітніх дітей, стан здоров`я обвинуваченої дуже поганий, вона потребує постійного медичного догляду, медикаментозного забезпечення, дієти. Вважає, що викладені обставини є перешкодою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 . Крім того, вказує, що суд першої інстанції встановлюючи розмір застави завчасно позбавив ОСОБА_7 можливості його внести, оскільки на даний час вона не працює отримуючи лише пенсію за інвалідністю при цьому вона має на утриманні двох дітей та тяжко хворіє.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, захисника та обвинувачену, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і що необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 .
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за кваліфікуючою ознакою шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Тому, апеляційний суд вважає, що обвинувачена, будучи обізнана про ступінь тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує їй в разі визнання її винною, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване їй особливо тяжке кримінальне правопорушення. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від суду.
Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченої ОСОБА_7 не прийнято, існує ризик того, що остання може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, апеляційний суд вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу на свідків в зазначеному кримінальному провадженні.
При встановленні ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, апеляційний суд приймає до уваги заяви гр. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і витяги з ЄРДР, а також заяви гр. ОСОБА_11 , ОСОБА_13 з викладеними в них обставинами, копією повідомлення про підозру від 22.09.2021 року відносно ОСОБА_7 , за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, які інкримінуються обвинуваченій ОСОБА_7 після скерування вказаного кримінального провадження до суду для його розгляду, що, на думку апеляційного суду свідчить про схильність обвинуваченої до противоправної поведінки та про актуальність ризику вчинення нею нових злочинів, а долучених доказів є більш ніж достатньо для констатації наявності зазначеного ризику.
В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що прокурором не доведено у судовому засіданні існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (обвинувачена може перешкоджати провадженню іншим чином), оскільки такий ризик ґрунтується лише на припущеннях та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Крім того, апеляційний суд оцінує встановлені ризики в контексті обставин цього кримінального провадження та конкретної ситуації, з врахуванням відомостей про особу обвинуваченої ОСОБА_7 у якої наявні міцні соціальні зв`язки, зокрема: наявне місце проживання; перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей, проте зазначене не зменшують ризики, встановлені апеляційним судом вище та не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори в умовах притягнення до кримінальної відповідальності, будуть мати стримуючи дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.
Щодо посилання захисника на поганий стан здоров`я ОСОБА_7 , апеляційний суд зазначає, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції зазначене питання було вирішено та зобов`язано начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях» забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та у випадку необхідності надання медичної допомоги обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з наявними в неї діагнозами; у разі наявності вимоги філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях», зобов`язано адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаної установи, розташованої за адресою: 54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, 39-А, для проведення обстеження в узгоджений медичним закладом час; зобов`язано начальника філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях», повідомити суд про результати проведення медичного обстеження обвинуваченої ОСОБА_7 в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що на теперішній час лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та її належну процесуальну поведінку.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про непомірність визначеного обвинуваченої розміру застави, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Пунктом 3 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява №12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.
Отже, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.
Зважаючи на матеріальний стан обвинуваченої, встановлені ризики, розмір збитків, яка за версією сторони обвинувачення, завдана потерпілому в особливо великих розмірах на загальну суму 275,5 тисяч доларів США, (що відповідно до офіційних даних НБУ за вищевказані періоди становить 7672910 гривень), апеляційний суд вважає, що визначений розмір застави в сумі 3994 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 7672910 гривень, буде з одного боку утримувати обвинувачену від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду, щодо необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про обвинувачену та висунуте їй обвинувачення, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують тримання обвинуваченої під вартою. Застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченої та виконання нию своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року у кримінальному провадженні №0000116, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4