Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1676/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 01.09.2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не інваліда, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не депутата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
26.08.2020 року близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_4 , зайшов через вхідну дерев`яну хвіртку на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_5 .

Перебуваючи на території вищевказаного домоволодіння ОСОБА_4 , підійшов до вхідних дверей будинку та побачив, що вони зачинені на навісний металевий замок та на території домоволодіння нікого не має. Після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до житла, а саме грошових коштів ОСОБА_5 .

Достовірно знаючи, що грошові кошти зберігаються у спальній кімнаті будинку ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій , їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків , діючи умисно з корисливих спонукань , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, підійшов до вікна веранди та за допомогою власної фізичної сили відігнув цвяхи на віконній рамі , після чого вийняв скло та через зроблений ним отвір у вікні незаконно проник до будинку.

Перебуваючи у спальній кімнаті будинку ОСОБА_4 підійшов до стола та відкрив дерев`яну шкатулку, звідки таємно викрав грошові кошти у сумі 300 гривень, що належать ОСОБА_5 .

В подальшому ОСОБА_4 після вчинення крадіжки з викраденими грошовими коштами у сумі 300 гривень покинув будинок та вийшов з території домоволодіння та розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

В результаті вище вказаного кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_5 завдано матеріального збитку на суму 300 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, які підтвердив наданими у судовому засіданні показами, ознайомлений із обмеженням прав на апеляційне оскарження відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України і згодний на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

Прокурор у судовому засіданні просить суд врахувати як пом`якшуючу обставину щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочині, відсутність обтяжуючих обставин та призначити покарання обвинуваченому за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання з випробувальним терміном тривалістю 1 рік 6 місяців, при цьому покласти на обвинуваченого обов`язки передбачені ст. 76 КК України. Також прокурор просить речові докази у справі , а саме сліди рук, які було вилучено під час огляду місця події знищити та стягнути з обвинуваченого витрати на проведення експертизи під час досудового розслідування в розмірі 2615 грн. 20 коп.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового розгляду кримінального провадження без його участі. Претензій до обвинуваченого не має. Просить обрати міру покарання обвинуваченому згідно закону.
Прокурор та обвинувачений вважають за можливе проведення судового розгляду за відсутності потерпілого.
Оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини провадження, беручи до уваги те, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, які не заперечують проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення, як таких, що ніким не оспорюються, окрім допиту обвинуваченого, дослідженням матеріалів експертних висновків, речових доказів та дослідженням характеризуючих особу ОСОБА_4 матеріалів.

Тому оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням в житло, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого: за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, на диспансерному обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції частини третьої статті 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження інших кримінальних правопорушень.

Також з огляду на відношення обвинуваченого до вчиненого, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку 2 роки 6 місяців та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
Цивільний позов не був заявлений, арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Витрати на проведення під час досудового розслідування експертизи становлять 2615,20 гривень, які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись : ст.ст. 50, 65, 66, 67, 75,76, ч. 3 ст. 185 КК України ; ст.ст. 100, 349, 370, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення під час досудового розслідування експертизи в розмірі 2615 гривень 20 копійок.

Речові докази: сліди рук, які було вилучено під час огляду місця події від 01.09.2020 року - знищити.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1