Номер провадження: 11-кп/813/783/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючих в інтересах захисту ОСОБА_6 та ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2021 року, якою відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.119 КК України, під час судового розгляду продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -
установив
Зміст оскарженого судового рішення
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2021 року ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187; ч.1 ст.119 КК України, продовжений строк тримання під вартою до 27.02.2022 року включно.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 , її захисник адвокат ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_6 , подали апеляційні скарги, в яких:
1. Обвинувачена ОСОБА_6 , її захисник адвокат ОСОБА_8 просять скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовують тим, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, невмотивованою та суперечить вимогам кримінального процесуального закону.
Так, захисник та обвинувачена стверджують про те, що ризики прокурором нічим не підтверджені, обвинувачена вже довгий час перебуває під вартою, при цьому розгляд кримінального провадження відбувається повільно, справа призначається для продовження строку тримання під вартою, чим порушується принцип розумності строків; судом першої інстанції не враховано, що обвинувачена має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судима.
Крім того, на адресу Одеського апеляційного суду надійшли доповнення обвинуваченої ОСОБА_6 до апеляційної скарги її захисника, в яких вона підтримала вимоги апеляційної скарги та зазначила, що, дійсно, розгляд кримінального провадження відбувається повільно, фактично судові засідання призначаються для продовження строку дії запобіжного заходу, а за час перебування її під вартою значно погіршився стан її здоров`я.
Також обвинувачена зазначила, що відсутні ризики у кримінальному провадженні, передбачені ст.177 КПК України, при цьому у неї наявні міцні соціальні зв`язки.
2. Адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 зазначає, що обвинувачена вже довгий час перебуває під вартою, при цьому розгляд кримінального провадження відбувається повільно, справа призначається для продовження строку тримання під вартою, чим порушується принцип розумності строків.
Також апелянт вказує, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також доказів необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачена має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судима.
Позиції учасників апеляційного розгляду
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, а тому, за згодою учасників провадження, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без участі прокурора.
Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_6 підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПКУкраїни. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_6 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України та за результатами розгляду питання про щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, прийняв обґрунтоване та законне рішення.

З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що на стадії розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , останні обвинувачується в скоєні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; ч.1 ст.119 КК України, однин з яких, у відповідності до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , а також щодо існування ризику того, що обвинувачені, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість передбаченого законом покарання у разі визнання їх винними, можуть вдатися спроб переховуватися від суду, виправдовує продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених.
Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які зазначені в оскарженій ухвалі, з посиланням на те, що із плином часу таки ризики перестали існувати, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК України.
Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення останніми зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченій, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Колегія суддів приймає до уваги доводи сторони захисту та обвинуваченої стосовно того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_6 є раніше не судимі, мають соціальні зв`язки, постійне місце проживання та неповнолітніх дітей, однак вказані обставини, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого їм злочину, у вчиненні якого вони обвинувачуються, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в їх поведінці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Питання щодо існування ризику переховування обвинувачених детально досліджувалось при обранні відносно них запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованих злочинів, тяжкості можливого покарання та осіб обвинувачених, навіть станом на даний час ризик переховування, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинувачених, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , які на теперішній час обвинувачується в тому числі особливо тяжкого злочину, будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованих їм злочинів, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке їм загрожує у разі доведеності вини за результатами судового розгляду кримінального провадження, можуть здійснити спроби переховування від суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, не можна визнавати недоведеним та продовжує існувати.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів з великою вірогідністю не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду.
Доводи обвинуваченої щодо погіршення стану здоров`я, що слугує підставою для зміни запобіжного заходу, обвинуваченої апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки стороною захисту не надано документів на підтвердження цих обставин, а матеріали надані апеляційному суду не містять доказів щодо звернення обвинуваченої до уповноважених осіб установи виконання покарань з відповідними заявами.
Таким чином, обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було та стороною захисту не наведено.
Доводи сторони захисту та обвинуваченої ОСОБА_6 , щодо можливості застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки існують реальні сумніви відносно того, що застосування такого запобіжного заходу забезпечить виконання обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_6 процесуальних обов`язків на завершальній стадії судового розгляду.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, та існування реальної потреби завершити судовий розгляд кримінального провадження, оскільки в даному провадженні не всі свідки допитані та всі докази досліджені, але кримінальне провадження перебуває на завершальній стадії.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання, щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Разом з тим, враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , досить тривалий час перебувають під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_6 та пояснень сторони захисту, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції більше двох років, а обвинувачені з 2019 року тримаються під вартою, але судовий розгляд ще не завершений.
Апеляційний суд вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК України, може потягти за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючих в інтересах захисту ОСОБА_6 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2021 року, якою відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.119 КК України, під час судового розгляду продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження передбачених ст. 28 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4