КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6214/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
16 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ТОВ «Менаполіс» - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року, -
прокурора ОСОБА_7 ,
представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Заборонено власнику, іншим особам, у володінні, користуванні чи розпорядженні яких перебувають нежитлові приміщення, а саме: нежила будівля склада матеріалів площею 11,4 кв.м., виробнича ремтехмайстерня площею 39,8 кв.м. та будівля транформаторної підстанції площею 2 кв.м., державним та приватним органам, установам, підприємствам та організаціям, розпоряджатися ними будь-яким чином, у тому числі вчиняти будь-які дії, пов`язані з видачею чи реєстрацію документів, виділом, поділом, реєстрацією та перереєстрацією прав власності на вказані об`єкти нерухомості по вул. Голосіївська 13-д у Голосіївському районі м. Києва.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ТОВ «Менаполіс» - адвокат ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва про арешт майна за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 13д у Голосіївському районі м. Києва.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ТОВ «МЕНАПОЛІС» не погоджується із оскаржуваною ухвалою та вважає її необґрунтованою, а висновки слідчого судді про наявність підстав для арешту майна такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, які не ґрунтуються на положеннях Кримінального процесуального кодексу України та усталеній практиці Європейського суду з прав людини. Слідчим суддею розглянуто клопотання про арешт формально, у зв`язку із чим ухвала не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та порушує законне право добросовісного власника майна володіти, розпоряджатись та користуватись своїм майном.
Апелянт вказує на те, що ТОВ «Менаполіс» відповідно до договорів купівлі-продажу від 06.02.2019№109, 110, 111 є власником вказаного нерухомого майна. На сьогоднішній день, не існує рішень судів, що підтверджували б незаконність придбання нежитлових будівель ТОВ «Менаполіс», або які б доводили, що ТОВ «Менаполіс» набуло нерухоме майно з порушенням законодавства.
З аналізу документів, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо зазначеного кримінального провадження останні документи датовані 13.05.2019, яким накладено арешт на зазначені будівлі та ухвала від 21.01.2021 про його скасування, жодних слідчих дій з 2019
року не проводилось, представники товариства на допити не викликались, вимоги не направлялись та документи правоохоронними органами не запитувались. Фактично кримінальне провадження «заморожене», досудове розслідування не здійснюється.
Крім цього, кримінальне провадження відкрито 09.08.2016, тобто за 3 (три) роки до того, як ТОВ «Менаполіс» стало власником вищезазначеного нерухомого майна (договори купівлі-продажу 06.02.2019), таким чином, товариство жодним чином не може мати будь-якого відношення до даного
кримінального провадження.
Також апелянт зазначає, що майно, яке є власністю ТОВ «Менаполіс» на яке накладено арешт, не може бути а ні засобом, а ні знаряддям, а ні матеріальним забезпеченням вчинення кримінального правопорушення, оскільки це майно набуте на законних підставах та не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Жодних доказів того, що ТОВ «Менаполіс» проводив будь-які будівельні роботи без дозвільних документів та з порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, самовільно використовуючи вказану земельну ділянку, без дозвільних на те документів, відсутні.
Крім того апелянт вказує на те, що ТОВ «Менаполіс» не було повідомлене про дату та час розгляду судом першої інстанції клопотання прокурора про арешт манна, тому в порушення вимог кримінального процесуального закону було позбавлене можливості відстоювати свої правові позиції, права, свободи та законні інтереси, що свідчить про порушення принципу рівності та упередженості суду.
Апелянт також звертає увагу на суду на акт обстеження земельної ділянки від 31.01.2019 № 19-0068/01 складений Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Відповідно до якого проведено обстеження земельної ділянки по вул. Голосіївська, 13, а не 13Д. Обстеження проведене на підставі запиту депутата Київської міської ради, а тому є незрозумілим яким чином даний Акт потрапив в матеріали кримінальної справи. Акт не може вважатися належним доказом самовільного використання земельної ділянки, оскільки відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради №16/890 від 25.09.2003 (зі змінами), метою складання таких Актів є обстеження земельних ділянок для розгляду Київською міською радою питання про поновлення договорів оренди земельних ділянок.
В той же час, відповідно до л. 6.1-6.4 вказаного Порядку Департамент після виявлення порушень земельного законодавства складає акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та дає вказівку про необхідність усунення порушень земельного законодавства. Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства складений не був.
Більш того до матеріалів клопотання долучено проект рішення Київської міської ради «Про передачу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕНАПОЛІС» в оренду земельної ділянки для реконструкції, будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення на вул. Голосіївськін, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва», що виключає самовільне зайняття земельної ділянки ТОВ «Менаполіс», оскільки товариством вчиняються дії з метою оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під майном, що належить останньому на праві власності.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна,яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора який заперечував щодо задоволення поданої апеляційної скарги, вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження за клопотанням прокурора, перевіривши, обговоривши та обміркувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до витягу з бази даних ПК «Кадастр» на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування за ДП «Спеціалізоване управління № 2» ВАТ «Будмеханізація» обліковується земельна ділянка площею 0,5666 га, що розташована по вул. Голосіївській, 13 (обліковий код 79:241:217).
За інформацією Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Київська міська рада рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність) не приймала.
Інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня.
Відповідно до витягу з Реєстру речових прав за ДП «Спеціалізоване управління № 2» ВАТ «Будмеханізація» на вказаній земельній ділянці зареєстровано нерухоме майно, а саме: нежила будівля склада матеріалів площею 11,4 кв.м., виробнича ремтехмайстерня площею 39,8 кв.м. та будівля транформаторної підстанції площею 2 кв.м.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вищевказані нежилі будівлі на підставі договорів купівлі-продажу від 30.10.2015 на праві приватної власності зареєстровані за ТОВ «Міськжитлобуд».
Однак, оглядом місця події, проведеним 20.11.2017 встановлено, що на земельній ділянці за адресою вул. Голосіївська, 13-д будь які споруди чи їх ознаки фактично відсутні.
Повторним оглядом місця події від 11.01.2019 на вказаній земельній ділянці зафіксовано знаходження тільки металевої битовки.
Також, за інформацією Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено наступне.
06.12.2018 структурним підрозділом Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації було виявлено факт проведення будівельних робіт невідомими особами за адресою: вул. Голосіївська, 13-Д, а саме встановлення тимчасової будівельної огорожі по периметру земельної ділянки (код 79:241:0217).
У зв`язку з чим, районною адміністрацією було надано припис від 06.12.2018 № 1.18/231 з вимогою негайного зупинення робіт до надання відповідної проектно-дозвільної документації. На вимогу райдержадміністрації, виконавцями будівельних робіт відповідну проектно-дозвільну документацію не надано.
Одночасно зазначено, що станом на 06.12.2018, на зазначеній земельній ділянці жодних нежитлових приміщень не знаходилось.
Станом на 15.02.2019 вказана контрольна картка анульована.
08.01.2019 Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією було підготовлено та направлено лист на адресу Департаменту міського благоустрою від 08.01.2019 № 100-248 щодо анулювання планової контрольної картки від 27.12.2018 № 18010159 за адресою: вул. Голосіївська, 13-Д у зв`язку з невідповідністю робіт.
11.01.2019 структурним підрозділом райдержадміністрації повторно було виявлено факт проведення будівельних робіт невідомими особами за адресою: вул. Голосіївська, 13-Д, а саме продовження встановлення тимчасової будівельної огорожі по периметру земельної ділянки (код 79:241:0217) та самовільне встановлення на зазначеній земельній ділянці тимчасової споруди.
У зв`язку з чим, районною адміністрацією було повідомлено Голосіївське управління поліції ГУ НП в м. Києві та надано приписи від 11.01.2019 № 1.19/22; № 1.19/23 з вимогою негайного зупинення робіт до надання відповідної проектно-дозвільної документації на встановлення тимчасової будівельної огорожі та тимчасової споруди. На вимогу райдержадміністрації, виконавцями будівельних робіт відповідну проектно-дозвільну документацію не надано.
16.01.2019 Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією було підготовлено та направлено листи на адресу Департаменту міського благоустрою від 16.01.2019 № 100-704; № 100-709 щодо демонтажу самовільно встановленої огорожі за адресою: вул. Голосіївська, 13-Д та демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди на вул. Голосіївська, 13-Д.
17.01.2019 структурним підрозділом районної адміністрації було зафіксовано проведення будівельних робіт з ознаками будівництва капітальних споруд на земельній ділянці (код 79:241:0217) за адресою: вул. Голосіївська, 13-Д.
У зв`язку з чим, Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією було підготовлено та направлено лист на адресу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 22.01.2019 № 100-1054 щодо проведення перевірки правомірності виконання будівельних робіт та дотримання містобудівного законодавства за адресою: Голосіївська, 13-Д.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві відомості щодо видачі/реєстрації документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.
За інформацією Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) під час обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,5666 га (обліковий код 79:241:0034) встановлено, що земельна ділянка огороджена парканом під будівельний майданчик, відповідальні особи на місці відсутні, доступ до неї обмежений з чого вбачаються ознаки самовільного зайняття вказаної земельної ділянки.
Крім того, оглядом місця події за адресою: АДРЕСА_1 , проведеним 04.04.2019 на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва, на земельній ділянці, встановлено розміщення групи нежитлових приміщень, а саме: 3 капітальні споруди та 2 металеві вагончики для охорони.
04.04.2019 прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 винесено постанову про визнання нерухомого майна речовим доказом.
На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор вказав на те, що з метою забезпечення повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування, встановлення всіх об`єктивних обставин у кримінальному провадженні, для унеможливлення здійснити дії, пов`язані із видачею документів, виділом, поділом, реєстрацією, перереєстрацією на вказані земельну ділянку та об`єкти нерухомості, неможливо перешкодити незаконному використанню вказаної земельної ділянки та незаконному відчуженню об`єктів нерухомості та заборону розпоряджатися або користуватися ними, з метою прийняття законних процесуальних рішень, притягнення винних осіб до відповідальності необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є накладення арешту, в зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з даним клопотанням.
21.09.2021 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора було задоволено.
З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
Крім того, до клопотання долучено проект рішення «Про передачу ТОВ «Менаполіс» в оренду земельної ділянки для реконструкції будівель та споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення на вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва», який зареєстрований у Київській міській раді 24.06.2021.
Посилання слідчого в постанові про визнання майна речовим доказом на те, що вказана земельна ділянка та нерухоме майно на ній мають значення речового доказу, є безпідставними, оскільки матеріали судового провадження не містять таких даних.
Крім того, як убачається з матеріалів судового провадження ТОВ «Менаполіс» у відповідності до ст. 64-2 КПК України, у даному кримінальному провадженні перебуває в статусі третіх осіб.
Разом з тим, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя не звернув уваги на вказані обставини та не перевірив наявність підстав для накладення арешту на майно юридичної особи, стосовно якої не здійснюється кримінальне провадження.
З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вище вказане майно, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи юридичної особи з потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.
На переконання колегії суддів, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності ТОВ «Менаполіс», здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном зазначеної юридичної особи здійснено без законних на те підстав.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
Керуючись ст.ст. 170- 173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Менаполіс» - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.
Заборонено власнику, іншим особам, у володінні, користуванні чи розпорядженні яких перебувають нежитлові приміщення, а саме: нежила будівля склада матеріалів площею 11,4 кв.м., виробнича ремтехмайстерня площею 39,8 кв.м. та будівля транформаторної підстанції площею 2 кв.м., державним та приватним органам, установам, підприємствам та організаціям, розпоряджатися ними будь-яким чином, у тому числі вчиняти будь-які дії, пов`язані з видачею чи реєстрацію документів, виділом, поділом, реєстрацією та перереєстрацією прав власності на вказані об`єкти нерухомості по вул. Голосіївська 13-д у Голосіївському районі м. Києва.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4