Справа № 166/1179/21 Провадження №11-сс/802/549/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року про відмову у накладенні арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
Начальник Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Toyota Camry», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , власником якого згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу є Товариство з обмеженою відповідальністю "СУЛА ПЛЮС» (Республіка Білорусь, Мінська область, м. Столбці, вул. Задворенська, та свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля серії НОМЕР_3 , виявлені та вилучені під час огляду місця події, проведеного 20 жовтня 2021 року в пункті пропуску «Доманове», при в`їзді на територію України із Республіки Білорусь.
Ухвалою слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що, враховуючи законність перебування у власності ТОВ «Сула Плюс» вилученого автомобіля та беручи до уваги визнану державним органом реєстрації транспортних засобів помилку при видачі свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля, відсутні правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, на яку посилається прокурор, та відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, прокурор оскаржує його з мотивів незаконності і необґрунтованості. Посилається на те, що вказане майно відповідає критеріям речового доказу у даному кримінальному провадженні. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про накладення арешту на майно.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив скасувати ухвалу слідчого судді та накласти арешт на майно, представника власника майна, який апеляцію заперечив та просив судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріалами провадження стверджується, що 20 жовтня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості № 0000253 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.
Згідно з приписами п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваного рішення вказані вимоги закону дотримані.

Положення ч.1 ст.167 КПК України регламентують, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що під час огляду місця події, проведеного 20 жовтня 2021 року в пункті пропуску «Доманове», при в`їзді на територію України виявлено та вилучено автомобіль марки «Toyota Camry», на білоруській реєстрації, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , власником якого згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу є ТОВ "СУЛА ПЛЮС" (товариство з обмеженою відповідальністю "СУЛА ПЛЮС"), розташоване за адресою: Республіка Білорусь, Мінська область, м. Столбці, вул. Задворенська, 6. Також в ході огляду місця події у ОСОБА_8 вилучено свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки "Toyota Camry", на білоруській реєстрації, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору (свідоцтво серії НОМЕР_3 ), в якому зазначено номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , що має розбіжності із номером, зазначеним на автомобілі.
20 жовтня 2021 року вказані автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію були визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до приписів ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а, отже, за правилами ст.132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із положеннями ч.2 і ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що стороною обвинувачення не доведена наявність підстав для накладення арешту на вказане майно.

Вимоги ч.ч.1, 2 ст.100 КПК України регламентують, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що
сторона обвинувачення не перевірила наявності підстав накладення арешту на майно та обмежилася лише формальним посиланням на доведення підстав, передбачених ст.170 КПК України, адже матеріали провадження не містять даних, які вказували б на те, що вказані автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію можуть бути доказом вчинення кримінального правопорушення.
Зокрема, як встановлено апеляційним судом, договором купівлі-продажу № 1100408-667 від 14.11.2019 підтверджується факт придбання ТОВ «Сула Плюс» автомобіля марки "Toyota Camry», а специфікацією товару (додатком до договору купівлі-продажу), актом приймання-передачі від 16.11.2019, товарною накладною від 16.11.2019, рахунком-довідкою від 16.11.2019, довідкою про виробництво автомобіля від 18.10.2019 номер кузова придбаного автомобіля зазначений як НОМЕР_2 , що відповідає наявному в натурі номеру кузова згаданого транспортного засобу (а.п.19-27).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про те, що неправильне зазначення в свідоцтві про реєстрацію ОКА 179899 від 20.11.2019 у номері кузова автомобіля сьомого знака («4» замість « НОМЕР_5 ») вчинене з вини відділу внутрішніх справ Столбцівського районного виконавчого комітету № 1052 від 21.10.2021 (а.п.18), а тому відсутні будь-які підстави вважати, що вилучений автомобіль є доказом кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.
Таким чином, стороною обвинувачення не наведені та не обґрунтовані ризики, передбачені ч.1 ст.170 КПК України, та відповідність вказаного у клопотанні майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Крім того, на момент перегляду клопотання судом апеляційної інстанції жодна особа у даному кримінальному провадженні не набула статусу підозрюваного.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» була висловлена правова позиція про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Отже, підстави для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2021 року про відмову у накладенні арешту на майно без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді