Справа № 569/7597/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 рокум. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області
в складі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0001517 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в:

14 березня 2020 року о 16 год. 20 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в магазині «Укрзолото», що по вул. Соборна, 61, в м. Рівне ,маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що її дії помічені працівниками магазину, відкрито заволоділа золотим перснем з діамантом, вагою 2,98 г, вартістю 162 386 грн., після чого зникла з місця події, чим завдала потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду у вказаному розмірі.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, посилаючись на те, що суспільно небезпечне діяння вчинене ОСОБА_6 у стані неосудності, тому просить застосувати до неї примусовий захід медичного характеру у виді поміщення її до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася. До його початку від її представника ОСОБА_8 надійшла заява, в якій остання просить суд проводити розгляд справи без її участі.
Захисникособи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 , законний представник ОСОБА_5 та особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження дослідивши матеріали кримінального провадження, виходячи із положень ст.ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України «Про психіатричну допомогу» приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.
Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Обставини вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.186 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду, на підставі досліджених судом доказів, а саме: протоколом огляду місця події від 14.03.2020 року та ілюстративною таблицею до нього (Т. 1 а.с. 8-14); протоколом допиту представника потерпілого (Т. 1 а.с. 25-27); протоколом огляду відео від 18.03.2021 року (Т. 1 а.с. 47-50); протоколом допиту свідка ОСОБА_9 (Т. 1 а.с. 55-58); протоколом допиту свідка ОСОБА_10 (Т. 1 а.с. 59); протоколом допиту свідка ОСОБА_11 (Т. 1 а.с. 60-61).
При цьому, вище досліджені процесуальні джерела доказів, а саме, показання потерпілої, речові докази, документи, висновки експертів суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та враховує, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, а безпосередніх порушень вимог КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.
Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про вірність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України, а саме, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 51/20 від 14.04.2020 року ОСОБА_6 в період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, страждала на хронічне психічне захворюванням Параноїдну шизофренію (F20 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду), не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На даний час ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання Параноїдну шизофренію (F20 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду). За станом психічного здоров`я потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричний заклад із звичайним наглядом.
Таким чином, під час судового розгляду встановлена неосудність ОСОБА_6 на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння і в теперішній час, так як вона не могла в період вчинення інкримінованого діяння і не може в теперішній час усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Згідно з положеннями ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру. (ч. 2 ст. 19 КК України).
У відповідності до вимог ст.ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до закладів з надання психіатричної допомоги зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
Відповідно до ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне правопорушення у стані неосудності.
Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Згідно ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи вищевикладене, встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, у стані неосудності, що виключає можливість застосування до неї покарання, оскільки вона за своїм психічним станом не могла усвідомлювати своїх дій та керувати ними, та потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
При визначенні виду примусових заходів медичного характеру та типу психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудну, суд враховує рекомендації експертів-психіатрів викладені у висновку судово-психіатричного експерта № 51/20 від 14.04.2020 року, яким ОСОБА_6 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Одночасно з цим судом враховуються роз`яснення Верховного Суду України, викладені в абзаці 2 пункту 15 постанови Пленуму від 3 червня 2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», за якими в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішити, згідно положень ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 93, 94 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 100, 124, 369-372, 376, 395, 503, 508, 512, 513, 516 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0001517 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України задоволити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новостав, Рівненського району Рівненської області, громадянки України, розлученої, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Перед поміщенням ОСОБА_6 до закладу з надання психіатричної допомоги, провести повторний медичний огляд, з метою встановлення доцільності застосування примусових заходів медичного характеру на даний час.
Речові докази, а саме:
- золотий перстень з діамантом, з біркою, на якій наявні надписи: вага 2,98 г, вартість 162 386 грн., який поміщено до спец. пакету № ЕХР0206763 повернути власнику;
- диск DVD-R, з відеозаписом, знятим з камер відео нагляду, що знаходяться в приміщенні «Укрзолото», що по вул. Соборна, 61, в м. Рівне зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Рівненську окружну прокуратуру.
Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1