Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/722/21 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія 187 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районний суд міста Кіровограда від 20.09.2021, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірове, Великомихайлівського району, Одеської області, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та без постійного місця проживання, раніше судимого:
- 21.08.2000 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.2 ст.140, ст. 17 ч.2 ст.140, ч.3 ст. 140, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 08.05.2004 р. по відбуттю строку покарання;
- 14.09.2005 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 25.04.2008 р. по відбуттю строку покарання;
- 17.10.2008 року Любашівським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ст.395, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 13.05.2011 р. по відбуттю строку покарання;
- 21.03.2012 року Любашівським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 03.03.2016 р. по відбуттю строку покарання;
-14.06.2017 року Ленінським районний суд м. Миколаєва ч.2 ст. 15 ч.3 ст.185 КК України - покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;
продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 20.09.2021 до 18.11.2021 включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Ленінського районного суду м. Кіровоград перебувають матеріали кримінального провадження № 0001556 від 03.03.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на строк 60 днів, мотивуючи тим, що з метою запобігання ризикам, передбаченим пунктів 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені злочину, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що свідчить про те, що він схильний до насильства, та враховуючи його вік і стан здоров`я, існує ймовірність, що він може незаконно впливати, у тому числі засобами фізичного та психічного примусу на потерпілого, а також свідків у провадженні, з метою зміни наданих ними показань, та уникнення, таким чином, відповідальності за вчинений злочин. Крім того, обвинувачений раніше відбував покарання місцях позбавлення волі за вчинення злочинів проти власності, не працював, суспільно корисною працею не займався, неодружений, не має сталих соціальних зав`язків та постійного місця проживання.

Ухвалою Ленінського районний суд міста Кіровограда від 20.09.2021 задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою, без визначення розміру застави.
Своє рішення суддя мотивував тим, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк до семи років, відповідно до обвинувального акту злочин поєднано з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в період не знятої та непогашеної судимості, що в свою чергу в разі доведеності вини може свідчити про не бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення. Крім того, обвинувачений суспільно-корисною працею не займається, неодружений та не має утриманців, тобто не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий за тяжкі умисні злочини проти власності. Доказів, які б вказували на наявність житла у обвинуваченого для проживання, суду не надано.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого суд водночас зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою сам по собі не обмежує обвинуваченого у праві на отримання медичної допомоги у лікаря, якому він довіряє. Надання такої медичної допомоги може були забезпечено у порядку, передбаченому законодавством, зокрема відповідно до спільного наказу Міністерство юстиції та Міністерство охорони здоров`я від 10.02.2012 № 239/5/104 "Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту".

Відповідно до листа «центру охорони здоров`я державно-виконавчої служби України» в Кіровоградській області від 28.12.2020 №7КР/1599 обвинувачений проходить регулярні обстеження, отримує лікування та на даний час хірургічного лікування не потребує.
ТакожЮ суд вважає, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного високого рівня загрози - повторного вчинення злочину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення районного суду та постановити нову ухвалу, якою призначити розгляд у суді першої інстанції у новому складі суду.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що міра запобіжного заходу не відповідає санкції статті кримінального закону. Також апелянт зазначає пор підставу для зміни запобіжного заходу, наявність у нього короно вірусу.
Більш того суддя районного суду з формальних підстав продовжив йому строк тримання під вартою.
Разом з тим, на думку апелянта суддя районного суду має зацікавленість у розгляді справи, а тому підлягав відводу.
Також, ОСОБА_8 зазначає про те, що прокурором не вчасно надано клопотання про продовження запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровоград перебувають матеріали кримінального провадження № 0001556 від 03.03.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України., оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України.

У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк до семи років.
А тому, враховуючи санкцію статті кримінального кодексу, а також відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність двох обставин, які обтяжують покарання, на думку колегії суддів, у разі обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою останній вчинить спроби на переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків та представника потерпілої слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та представника потерпілої існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При встановленні наявності ризику вчинення нових кримінальних правопорушень колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності починаючи з 2000 року, вказане свідчить про те, що він на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та на даний час є особою схильною до вчинення злочинів.
При цьому, колегія суддів враховую те, що причиною вчинення злочинів та інкримінованого кримінального правопорушення стало відсутність грошових коштів та бажання за одержати майно.

А тому, враховуючи те, що ОСОБА_8 свідомо не бажає ставати на шлях виправлення, колегія суддів вважає, що у разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою, існує висока імовірність вчинення нового злочину.
На думку колегії суддів запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить належного виконання ОСОБА_8 його процесуальних обов`язків оскільки останній прожив не за місцем реєстрації, а на орендованій квартирі.
Твердження обвинуваченого про наявність власного житла в м. Одесі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не надані будь-які докази даного, щодо права власностиі на вказане житло або згоди власника (співвласників) та осіб що проживають там, щодо можливості застосування домашнього арешту.

Більш того, у ОСОБА_8 відсутні соціальні зв`язати, оскільки останній вихованням дитини не займається, проживає на орендованій квартирі.
Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо

ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Отже, доводи про необхідність скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та зміні запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою - колегією суддів не можуть бути задоволено, оскільки у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, впливу на свідків, та наявний високий ризик вчинення інших (нових) кримінальні правопорушення.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_8 не бажає ставати на шлях виправлення, має жодних заробітків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, фактично проживає за тимчасовими адресами. колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника та обвинуваченого про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
При цьому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Не може бути зменшено і розмір застави, оскільки застава не застосовувалася, а злочин пов`язаний із застосуванням насильства до потерпілої, крім того запобіжний захід у виді застави у разі її сплати не зможе належним чином гарантувати дотримання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків.
Доводи обвинуваченого поро упередженість судді та необхідність його відводу колегія суддів не враховує, оскільки підстав для відводу судді, передбачених ст.ст. 75, 76 КПК України не встановлено.
Твердження ОСОБА_8 , що стан здоров`я не дозволяє йому перебувати під вартою колегія суддів залишає без задоволення, оскільки за матеріали справи не містять будь-яких протипоказань, які б унеможливлювали утримання під вартою обвинуваченого, що було б встановлено висновком уповноваженого органу по даному провадженню - не має. Навіть за наявності хронічних хвороб, які має обвинувачений ОСОБА_8 належна медична допомога може буди надана та забезпечена медичною частиною установи відбування покарань.

Також, не можуть бути враховані твердження ОСОБА_8 про його невчасність подання прокурором з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу, як підстава для скасування обраного судом запобіжного заходу, оскільки у такому випадку останній безпосередньо в судовому засіданні міг заявити клопотання про ознайомлення його з клопотанням.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він буде переховуватися від суду та без перешкод залишить своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, може впливати на свідків, потерпілих, інших обвинувачених, які ще не допитані, та може вчинити нове кримінальне правопорушення.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив дію обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районний суд міста Кіровограда від 12.04.2021 - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районний суд міста Кіровограда від 20.09.2021, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 20.09.2021 до 18.11.2021 включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9