Ухвала

Іменем України
30 серпня 2021 року

м. Київ
Справа № 677/960/19

Провадження № 51 1386 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красилів, Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взято під варту у залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 вказано рахувати з моменту приведення вироку до виконання. На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 11 травня 2019 року по 13 травня 2019т року включно.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення експертизи на загальну суму 628 грн. 04 коп. (шістсот двадцять вісім грн. 04 коп.).
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
11 травня 2019 року ОСОБА_4 , переслідуючи мету повернення надуманих коштів, біля 19 години приїхав у АДРЕСА_2 до ОСОБА_5 . Однак співмешканка останнього - ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_5 немає вдома. Тоді ОСОБА_4 , знаходячись у веранді зазначеного вище будинку, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, шляхом застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в праву частину обличчя, від чого вона впала на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 наніс ще три удари кулаками рук у праву та ліву частини обличчя. Після того як потерпіла піднялась з підлоги та сіла на диван, він знову вдарив її правою ногою в лобну частину голови. Всього ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді забою, гематом правої підочної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після побиття потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_4 зайшов до кімнати будинку, де умисно відкрито викрав телевізор «Saturn» ST2102 вартістю 629,70 грн, після чого покинув місце події.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року апеляційна скарга захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 залишена без задоволення, а вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_4 без зміни.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, просить змінити ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. В обґрунтування своїх вимог засуджений указує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій при призначенні йому покарання не врахували встановлені судом обставини, які можуть бути також враховані як пом`якшуючі, а саме те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, є приватним підприємцем, інвалід ІІІ групи, має посттравматичний синдром, покази потерпілої, оскільки нанесена шкода замала та ступінь злочину є середньої тяжкості. Також засудженим ОСОБА_4 подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень. В цьому клопотанні ОСОБА_4 зазначає, що він був етапований до ДУ «Шепетівської ВК №98», для проходження лікування, а тому пропустив строк звернення з касаційною скаргою.
Мотиви Суду
Розглянувши доводи клопотання засудженого ОСОБА_8 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня та ухвали Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, суд касаційної інстанції вважає за необхідне поновити засудженому ОСОБА_4 строк касаційного оскарження цих судових рішень в зв`язку з тим, що причина пропуску строку, зазначена у касаційній скарзі, є поважною.
Крім того, розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Судом враховано, що ОСОБА_4 є особою молодого віку, має на утриманні одну малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває та перебуває на обліку у лікаря психіатра, раніше неодноразово судимий. Також судом враховано характер і обсяг вчинених злочинних дій та їх наслідки, всі відомості про особу, його поведінку до та після вчинення злочину, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, наявність однієї обставини, яка обтяжує покарання, думку потерпілої ОСОБА_6 .
Мотивуючи своє рішення, суд врахував рецидив злочину обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 . Крім того, судом враховано, що ОСОБА_4 в останніх судових засіданнях суду першої інстанції заявляв про повне визнання вини у інкримінованому злочині, а з огляду на категоричне невизнання вини спочатку та небажання повідомити про обставини вчинення злочину, суд правильно розцінив як нещирі і зроблені з єдиною пом`якшити покарання. Також судом враховано, що ОСОБА_4 не намагався відшкодувати потерпілій збитки, просив у неї пробачення, виявляв жаль з приводу вчиненого.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції зробив висновок про неможливість виправлення засудженого ОСОБА_4 без його ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції частини 2 статті 186 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Підстав для застосування ст. 69 КК України КК України суд не встановив.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.
При розгляді апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції його доводи щодо призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України перевірив і своє рішення належним чином мотивував, вказавши, що обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання і підстав для звільнення засудженого від відбування покарання не знайшов. Апеляційний суд вказав про те, що доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 75 КК України у даному випадку не можуть бути підставами для застосування зазначених положень закону та свідчать про неможливість його виправлення без відбування реального покарання у виді позбавлення волі.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України.
Безпідставними є доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що судами не враховано обставини, які можуть бути пом`якшуючими, оскільки судами взяті до уваги всі ті обставини, на які він посилається.
Отже, покарання засудженому ОСОБА_4 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, зміни ухвали щодо ОСОБА_4 і застосування до нього ст. 69 КК України немає, в зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд
постановив:
Поновити засудженому ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня та ухвали Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року щодо нього.
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргоюна вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 вересня та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3