Єдиний унікальний номер судової справи 201/8909/20
Номер провадження 1-кп/201/564/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18 а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , подані під час підготовчого судового засідання за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, відомості про яке 14 березня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Донецької області, м. Єнакієво, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 14 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3, 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Під час підготовчого провадження прокурором ОСОБА_5 подані клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в рамках вказаного кримінального провадження, строком на 60 діб.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав подані ним клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років або довічне позбавлення волі, а тому продовжують існувати враховані при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_6 може переховуватись від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованого злочину, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані в суді та які в ході досудового розслідування безпосередньо вказують на обвинуваченого.

При цьому, прокурор посилався на те, що наведені ним у клопотанні ризики, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_6 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив клопотання задовольнити і продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

Додатково у судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 посилався на наявність таких ризиків, як можливі спроби обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити нове кримінальне правопорушення або продовжити те, в якому він обвинувачується, мотивуючи тим, що інкримінований ОСОБА_6 злочин замах на вбивство не доведений до кінця, а тому обвинувачений може вчинити спроби продовжити кримінальне правопорушення відносно потерпілих, які на теперішній час побоюються за своє життя, та у разі, застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні не будуть мати змогу приходити у судові засідання через можливий фізичний або психологічний вплив на них з боку ОСОБА_6 .

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років або довічне позбавлення волі, а тому продовжують існувати враховані при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_9 може переховуватись від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованого злочину, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані в суді та які в ході досудового розслідування безпосередньо вказують на обвинуваченого.

При цьому, прокурор посилався на те, що наведені ним у клопотанні ризики, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_9 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив клопотання задовольнити і продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

Додатково у судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 посилався на наявність таких ризиків, як можливі спроби ОСОБА_9 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити нове кримінальне правопорушення або продовжити те, в якому він обвинувачується, з тих же самих мотивів, які ним зазначені при обґрунтуванні цих ризиків стосовно ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження його підзахисному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, посилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеність заявлених прокурором ризиків, у свою чергу, подав письмові заперечення, які підтримав у повному обсязі.

Так, на думку захисника ОСОБА_7 , докази про вчинення його підзахисним інкримінованого кримінального правопорушення є сумнівними, за своїм характером є припущеннями та базуються на показах однієї особи, які слідством не перевірено, при цьому більшість допитаних під час досудового розслідування свідків вказують на той факт, що ОСОБА_6 в день вчинення інкримінованого злочину знаходився вдома, і не міг вчинити злочин, що свідчить про необґрунтованість підозри.

Поряд із цим, на переконання захисника ОСОБА_7 , заявлені прокурором ризики є недоведеними, оскільки його підзахисний ОСОБА_6 від органів слідства не переховувався, докази не знищував, на свідків та потерпілих не впливав, не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином та не вчиняв інших кримінальних правопорушень.

Разом із цим, просив колегію суддів, що ОСОБА_6 є не молодою людиною, хворіє на хронічний туберкульоз, має серйозні проблеми з нирками та потребує обслідування та госпіталізації, що підтверджується медичними довідками, які наявні у матеріалах справи. Також вказав, що підозрюваний проживає в одному і тому ж населеному, одружений і має двох дітей, тобто має міцні соціальні зв`язки.

За наведених ним обставин вважав, що підстави для задоволення клопотання відсутні, просив у його задоволенні відмовити та застосувати до його підзахисного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Окремо, наголосив на тому, що ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про зобов`язання медичного підрозділу СІЗО провести медичне обстеження обох підозрюваних та доповісти суду, не виконана.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав позицію адвоката ОСОБА_7 та додав, що ОСОБА_6 обвинувачується у замаху на вчинення злочину і відповідно до практики ЄСПЛ сторона обвинувачення не може покладатись на ті ж обставини, що були при обранні та при минулому продовженні запобіжного заходу. Попередні клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу ідентичні поданому клопотанню, в них містяться такі ж обґрунтування наявності підозри та ризиків.

Поряд із цим, посилався на те, що потерпілі, які жодного разу не з`явились у судові засідання, на сьогоднішній день подали заяви про те, що жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не мають, а тому і ризик впливу на потерпілих відсутній. Також, на думку захисника ОСОБА_8 , впливати на іншого обвинуваченого, який знаходиться у СІЗО і є свідком у даному кримінальному провадженні, буде менше шансів, перебуваючи на домашньому арешті. Крім того, допитані стороною обвинуваченого свідки підтверджують алібі ОСОБА_6 і його непричетність до інкримінованого злочину.

Також, зазначив, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження викладених у клопотанні ризиків. У зв`язку з чим, вважав за можливе змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію своїх захисників та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт. При цьому вказав, що хворіє на туберкульоз, цей діагноз вперше встановлений у 2018 році, він пройшов лікування у лікарні, в подальшому перебував під наглядом лікарів. При затриманні працівниками поліції - 23 грудня 2019 року отримав травму нирок, на сьогоднішній день почуває себе не добре.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримав доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стосовно необґрунтованості підозри та недоведеності заявлених прокурором ризиків.

При цьому, стосовно доказів, на які посилається прокурор у клопотанні, захисник ОСОБА_10 звернув увагу колегію суддів, на те, що протокол огляду місця події свідчить лише про вибух і ніяк не пов`язує обох обвинувачених із подією; у протоколі обшуку у ОСОБА_6 нічого не знайдено, окрім телефонів, однак у справі відсутні відомості про вилучені телефони;, із протоколу допиту потерпілого ОСОБА_11 слідує, що він жодним чином не прив`язує обох підозрюваних до цієї справи; з протоколу допиту свідка ОСОБА_12 вбачається, що він свідчить лише про факт вибуху; протокол допиту свідка ОСОБА_13 не може прийматися до уваги, оскільки останній, будучи фігурантом по справі у якості підозрюваного, надавав свідчення під психологічним впливом та без захисника; з протоколу впізнання особи ОСОБА_13 вбачається, що він впізнав батька своєї куми - ОСОБА_6 ; протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 проведено без адвоката, а тому не може бути прийнятий до уваги; свідок ОСОБА_14 під час допиту пояснив, що у розвалинах якоїсь будівлі впізнав хлопця зростом 170 см, в той час, коли ОСОБА_13 , якого той ніби-то впізнав, зростом близько 200 см; органом досудового розслідування не проведена відповідна експертиза по гранатомету, з якого здійснений постріл, і не встановлено, чи це є вогнепальною зброєю. У зв`язку з чим, вважав, що вимога щодо «розумної підозри» стороною обвинувачення не виконана, і доказів у справі не має, а тому просив у задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та стверджував, що йому відомо про те, що потерпілий ОСОБА_11 під час досудового розслідування нічого не підписував і жодних клопотань не подавав, у зв`язку з чим, вважав, що прокурор вводить суд в оману. При цьому, зазначив, що він є людиною похилого віку, із відкритою черепно мозковою травмою переломом основи черепа, отриманої у 2017 році і потребує лікування, в матеріалах справи наявні всі документи на підтвердження цих обставин.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

У рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 вказано, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження. Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Так, під час розгляду клопотання встановлено, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження на підставі ухвал слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2020 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строк якого в подальшому був неодноразово продовжений ухвалами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2021 року відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 застосований під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений строком на 60 днів, до 06 березня 2021 року включно.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування наведених у клопотанні ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при обранні та подальшому продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Поряд із цим, колегією суддів приймається до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, направленого проти життя осіб та вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, судовий розгляд по якому не призначений і докази не досліджені, а, отже, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Водночас, колегією суддів враховуються і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

А отже, наведені обставини та дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_6 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків, ступень яких є досить високою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування наведених у клопотанні ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при обранні та подальшому продовженні ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки обвинувачений обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Поряд із цим, колегією суддів приймається до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, направленого проти життя осіб та вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, судовий розгляд по якому не призначений і докази не досліджені, а, отже, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Водночас, колегією суддів враховуються і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

А отже, наведені обставини та дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_6 переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків, ступень яких є досить високою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Поряд із цим, доводи прокурора про наявність додатково заявлених ним в усній формі під час розгляду клопотання ризиків можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_6 тат ОСОБА_9 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити нове кримінальне правопорушення або продовжити те, в якому вони обвинувачується, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки, по-перше, стороною обвинувачення впродовж останніх шести місяців при зверненні до суду із клопотаннями про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наведені ризики не заявлялися та відповідно і судом при ухваленні рішень про продовження такого запобіжного заходу не враховувалися, а, по-друге, прокурором не наведено нових достатніх мотивів виникнення цих ризиків.

Більш того, на переконання колегії суддів, додатково заявлений прокурором ризик можливих спроб обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з тих мотивів, що потерпілі на теперішній час побоюються за своє життя, та у разі, застосування до обвинувачених іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні не будуть мати змогу приходити у судові засідання через можливий фізичний або психологічний вплив на них з боку обвинувачених, що, у свою чергу, буде затягувати судовий розгляд вказаного кримінального провадження, фактично дублює заявлений стороною обвинувачення у клопотанні ризик можливих спроб обвинувачених незаконно впливати на потерпілого та свідків.

А отже, колегія суддів вважає недоведеними під час розгляду клопотання наявність існування додатково заявлених прокурором ризиків, визначених пунктами 4 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з підстав їх необґрунтованості та відсутності будь-яких достатніх доказів на підтвердження їх існування.

З урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 та ОСОБА_9 інкримінованого правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими злочину, тяжкості покарання, що загрожує останнім, у разі визнання їх винуватими, колегія суддів приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальнодоступних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тому саме такий запобіжний захід є співмірним у вказаному кримінальному провадженні.

Поряд із цим, доводи сторони захисту щодо наявності постійного місця проживання у обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а також посилання на незадовільний стан здоров`я, хоча і мають місце, але, на переконання колегії суддів, однак наведені обставини не зменшують ступень існуючих ризиків і не можуть слугувати підставою для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі судового провадження.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 06 березня 2021 року вважає за доцільне продовжити тримання останніх під вартою строком на 60 днів до 25 квітня 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 199, 314-315, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 25 квітня 2021 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою, є 25 квітня 2021 року.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 25 квітня 2021 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою, є 25 квітня 2021 року.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 17 годині 00 хвилин 01 березня 2021 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3