КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/780/2022 Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
Справа № 939/1842/20 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3
- ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000635, внесеного до ЄРДР 7 серпня 2020 року, про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
законного представника особи, яка
вчинила суспільно-небезпечне діяння, ОСОБА_11
особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року до ОСОБА_6 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Цією ж ухвалою вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, виключивши з мотивувальної частини ухвали посилання суду на спрямованість умислу, мети і мотив його дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. В іншій частині ухвалу залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає про те, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 66 від 26 серпня 2020 року ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав і страждає в даний час на органічне ураження головного мозку змішаного ґенезу (раннього органічного ураження головного мозку та перенесеної в 2016 році важкої закритої черепно-мозкової травми) з вираженим зниженням інтелектуально-мнестичної діяльності та емоційно-вольовими розладами; під час скоєння інкримінованих йому дій не міг та не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом; з урахуванням рівня його інтелектуального розвитку, індивідуально-психологічних особливостей та емоційно-вольової сфери не міг розуміти характер і фактичний зміст власних дій, керувати ними та передбачати їх наслідки; під час скоєння інкримінованих йому дій не перебував у стані фізіологічного афекту та у будь-якому іншому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість і поведінку.
Проте, суд першої інстанції у мотивувальній частині ухвали при викладенні фактичних обставин справи не врахував того факту, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності. У випадку вчинення суспільно-небезпечного діяння у стані неосудності можливо вести мову лише про те, чи мало воно місце. Проте,умисел, мотив та мета, як вольові ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, виключаються, й мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. Тому, на переконання прокурора, ухвала суду першої інстанції в частині наявності умислу та його спрямованості, мети і мотиву в діях ОСОБА_6 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, позицію учасників апеляційного розгляду на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши справу в її межах, колегія суддів доходить такого висновку.

Так, за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 7 серпня 2020 року, приблизно, о 20.30 год. в с. Блиставиці Бородянського району Київської області ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу продовольчого магазину по вул. Ярослава Мудрого, 1, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок викрадення чужого майна, після спілкування з потерпілим ОСОБА_9 , шляхом ривка відкрито заволодів, а саме вирвав з рук ОСОБА_9 мобільний телефон «VIVO 1280» с/н НОМЕР_1 синього кольору та, продовжуючи свої суспільно небезпечні дії, з метою утримання майна потерпілого ОСОБА_6 , застосував відносно нього насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, а саме наніс один удар рукою потерпілому в голову і, заволодівши чужим майном, з місця вчинення суспільно небезпечного діяння втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 2999 гривень.
Допитавши ОСОБА_6 , потерпілого, свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що є доведеним вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 366 від 26 серпня 2020 року ОСОБА_6 :
- під час скоєння інкримінованих йому дій страждав і страждає в даний час на органічне ураження головного мозку змішаного ґенезу (раннього органічного ураження головного мозку та перенесеної в 2016 році важкої закритої черепно-мозкової травми) з вираженим зниженням інтелектуально-мнестичної діяльності та емоційно-вольовими розладами;
- під час скоєння інкримінованих йому дій не міг та не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними;
- за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом;
- з урахуванням рівня його інтелектуального розвитку, індивідуально-психологічних особливостей та емоційно-вольової сфери не міг розуміти характер і фактичний зміст власних дій, керувати ними та передбачати їх наслідки;
- під час скоєння інкримінованих йому дій не перебував у стані фізіологічного афекту та у будь-якому іншому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість і поведінку (ас. 63-66 т.2)

За встановлених обставин висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_13 скоїв суспільно небезпечне діяння у стані неосудності є правильними з огляду на наявність психічного захворювання, яким він страждав у період інкримінованого йому діяння та в даний час страждає, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними в період інкримінованих діянь, а також останній не може усвідомлювати свої дії та керувати ними і на сьогоднішній день, тому суд обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України, застосував примусові заходи медичного характеру.
В апеляційній скарзі прокурора дії ОСОБА_6 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, не оспорюються, а, відтак, апеляційним судом не перевіряються.
Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність під час постановлення вироку судом першої інстанції.

Так, осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Враховуючи положення статей 23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.
Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

З огляду на те, що у кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих йому дій не міг та не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними, суд першої інстанції помилково зазначив у своїй ухвалі про спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_6 при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України (з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок викрадення чужого майна, з метою утримання майна потерпілого тощо), оскільки, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, мотив злочину, вмотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини і прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.
За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що доводи прокурора підлягають до задоволення, а ухвала суду - зміні, а саме, з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції необхідно виключити посилання на спрямованість умислу, мети і мотиву дій ОСОБА_6 при вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування судового рішення у провадженні, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року, якою застосовано до ОСОБА_6 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, - змінити, виключивши з мотивувальної частини ухвали суду посилання суду на спрямованість умислу, мети і мотивів дій ОСОБА_6 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

____________________ ________________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4