Ухвала
Іменем України
20 січня 2021 року
м. Київ
справа № 211/1986/17
провадження № 51-260ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року щодо нього,
встановив:
За вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 05 січня

2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_4

за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 липня 2020 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 цього Кодексу його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 січня 2020 року щодо ОСОБА_4 визначено виконувати самостійно.
Вироком Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року скасовано вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 05 січня

2021 року в частині призначеного ОСОБА_4 покарання та ухвалено новий вирок, яким призначено йому за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі

на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 січня 2020 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 липня 2020 року щодо ОСОБА_4 визначено виконувати самостійно. У решті вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з вказаним вироком апеляційного суду від 11 листопада 2021 року.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

п. 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Однак, засуджений вказаних вимог процесуального закону не дотримався.
Зокрема, вимоги засудженого до суду касаційної інстанції не узгоджуються

з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги та є суперечливими, оскільки, засуджений не зазначив, яке рішення суд касаційної інстанції має прийняти після скасування оскарженого вироку, та одночасно порушив питання фактично про зміну зазначеного судового рішення шляхом зарахування строку перебування під вартою у відбутий строк покарання на підставі положень КПК України в редакції Закону №838-ХІІІ

від 26 листопада 2015 року.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року щодо нього залишити без руху та надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк

з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3