Справа № 331/5359/21
Провадження № 1-кс/331/1702/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2021 року м. Запоріжжя
До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло вищезазначене клопотання, погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.
Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стала заява адвоката, яка діє в інтересах ОСОБА_5 , про те що ОСОБА_6 , діючи на підставі довіреності співзасновника ТОВ «Торгово-промислова фірма «Авангард», всупереч нормам діючого законодавства, неправомірно призначив себе головою ліквідаційної комісії вказаного товариства, після чого, зловживаючи своїми повноваженнями, всупереч інтересам юридичної особи, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб, в порушення процедури ліквідації, за відсутності вимог кредиторів, уклав договір купівлі - продажу нежитлового приміщення літ. А-7 за адресою: АДРЕСА_1 , що завдало істотної шкоди інтересам юридичної особи.
30.07.2020 року до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України внесений запис про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. Головою комісії з припинення зазначено ОСОБА_6 . З цього моменту розпочався, передбачений чинним законодавством, процес ліквідації підприємства. ОСОБА_6 внаслідок таких дій отримав право вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори.
09 вересня 2020 року ОСОБА_6 від імені ТОВ «Торгово промислова фірма «Авангард» та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення, предметом якого є нежитлове приміщення літ. А-7, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, 8. Строк розрахунку за набуте ОСОБА_9 майно визначено протягом шести місяців з дня підписання та нотаріального посвідчення договору. Рішенням від 10 березня 2021 року договір купівлі продажу нежитлового приміщення розірвано. Фактичною підставою задоволення позову вказано те, що сторони у судовому засіданні підтвердили факт невиконання умов договору, а саме, те, що ОСОБА_6 не передано майно для вільного користування, не передані ключи та не оформлені такі дії актом приймання передачі в день нотаріального посвідчення договору.
До теперішнього часу у Державному реєстрі прав на нерухоме майно у якості власника приміщення зазначено ОСОБА_9 . Ліквідатором Нехаєвим не вчинено жодних дій для повернення майна, яке належить ТОВ «Торгово - промислова фірма «Авангард».
Щодо законності діяльності ліквідатора ОСОБА_6 30 липня 2020 року відбулися «загальні збори», на яких була присутня одна особа ОСОБА_6 , як представник справжнього учасника - ОСОБА_8 за довіреністю. За результатами проведення було прийняте рішення про призначення ліквідації товариства та призначення ліквідатором ОСОБА_6 .
Таке рішення є очевидно протизаконним, оскільки, за загальним правилом представник не може діяти у власних інтересах, а навпаки, з огляду на положення статей 3, 13 Цивільного кодексу України дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.
Вказане свідчить, що метою діяльності ліквідатора ОСОБА_6 є незаконне відчуження майна підприємства, обтяження його неіснуючими боргами, а не здійснення встановленої чинним законодавством процедури ліквідації товариства.
Таким чином, ОСОБА_6 , всупереч прямій забороні Цивільного кодексу України призначив себе ліквідатором ТОВ «Торгово промислова фірма «Авангард» та без повноважень (через порушення процедури ліквідації) продав майно, належне підприємству своєму адвокату, чим вчинив злочини, передбачені ст. 364-1 КК України.
На теперішній час, відповідно до Інформації з Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно, право власності нежитлового приміщення літ. А-7 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, 8 належить на праві колективної власності та зареєстровано за ТОВ «Торгово промислова фірма «Авангард».
У зв`язку з викладеним слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вказане нерухоме майно з метою запобігання можливості відчуження майна, яке є об`єктом кримінально-протиправних дій.
Слідча ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовільнити.
Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення слідчого, дослідивши матеріали клопотання, доходить наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, предметом злочинних дій може бути об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення, літ. А-7, загальною площею 126,5 кв м, розташований за адресою АДРЕСА_1 , приміщення VІ.
09 вересня 2020 року ОСОБА_6 від імені ТОВ "Торгово-просислова фірма Авангард" та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, предметом якого є нежитлове приміщення літ. А-7, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2021 року вказаний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення розірвано.
Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що на сьогодні законність дій ліквідатора ОСОБА_6 перевіряється на предмет зловживання своїми повноваженнями всупереч інтересам юридичної особи ТОВ «Торгово промислова фірма «Авангард». Крім того, факт вчинення останнім дій, спрямованих на незаконне відчуження нерухомого майна, яке належить ТОВ «Торгово промислова фірма «Авангард», підтверджується укладенням договору купівлі-продажу нерухомого майна на користь іншої фізичної особи 09.09.2020, однак у подальшому за рішенням суду вказаний договір було розірвано. Зазначені факти свідчать про наявний ризик можливого продовження злочинної дільяності, у тому числі, об"єктом якої може виступати і нерухоме майно юридичної особи.
Таким чином, оскільки на момент розгляду вказаного клопотання правовою підставою для накладення арешту на майно є збереження речових доказів, запобігання спробам його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, вбачається наявність обґрунтованих підстав вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, при цьому накладення арешту суттєво не порушить нічиїх інтересів та не обмежить прав, негативних наслідків не створить, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на об`єкт нерухомості, а саме: нежитлове приміщення літ. А-7, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення VI загальна площа (кв.м) 126.5, яке відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить на праві колективної власності ТОВ «Торгово - промислова фірма «Авангард».
Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надіслати для відома ОСОБА_6 .
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя: ОСОБА_1