ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.01.2022 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002801 від 19.12.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

представника власника майна, адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:
21.12.2021 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , на підставі протоколу автоматичного визначення слідчого судді, надійшло клопотання слідчого у кримінальному провадженні слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києві ОСОБА_3 , про арешт майна.

21.12.2021 ухвалою слідчого судді клопотання слідчого у кримінальному провадженні слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_7 про арешт майна в кримінальному провадженні №0002801 від 19.12.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України повернуто прокурору та встановлено строк 48 (сорок вісім) годин для усунення недоліків відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України.

24.12.2021 до Оболонського районного суду міста Києва в межах строку, встановленого ухвалою слідчого судді від 21.12.2021, надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, вилучене 19.12.2021 під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: автомобіль марки «Хюндай Соната», чорного кольору (д.н.з. НОМЕР_1 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , брелок з ключем, грошові кошти в сумі 48 000 дол. США.

Як зазначає прокурор, досудовим розслідуванням встановлено, що 18.12.2021 о 23:01 на спец лінію «102» надійшло повідомлення про те, що 18.12.2021 о 21:40 за адресою: АДРЕСА_2 невідомий чоловік під`їхав на автомобілі марки «Хюндай Соната» (д.н.з. НОМЕР_3 ) та, погрожуючи словесно, заволодів грошовими коштами у сумі 48 000 дол. США.

19.12.2021 було проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено: автомобіль марки «Хюндай Соната» (д.н.з. НОМЕР_1 ), чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , брелок з ключем, грошові кошти в сумі 48 000 дол. США.

Вказане майно постановою слідчого було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор вважає, що наявні підстави для накладення арешту, оскільки вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, визначеним статтями 98, 167, 170 КПК України, а незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив задовольнити з наведених в ньому підстав.

Представник власника майна (грошових коштів у сумі 48 000 дол. США) ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що, на його думку, вказані кошти не можуть бути речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки не відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення.

Власник майна (грошових коштів у сумі 48 000 дол. США) ОСОБА_5 підтримала позицію представника ОСОБА_6 та просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду клопотання власник транспортного засобу в судове засідання власник майна не з`явився. Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти відповідно до положень КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, оскільки відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя відповідно до вимог статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Положення вказаних норм КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону, оскільки ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошує на тому, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (рішення у справах «Жушман проти України» від 28.05.2009, «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008).

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, частинами 1 та 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції» від 25.06.1996, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 та «Малама проти Греції» від 01.03.2001).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначає, що клопотання учасника кримінального провадження про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то суб`єкт звернення з клопотанням повинен неухильно дотримуватися вказаних вимог процесуального закону. Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні повинно бути зазначено правові (законні) підстави для накладення арешту на майно.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На переконання слідчого судді, сторона обвинувачення у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилається у клопотанні.

Не зважаючи на те, що постановою слідчого від 19.12.221 автомобіль марки «Хюндай Соната», чорного кольору (д.н.з. НОМЕР_1 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , брелок з ключем, грошові кошти у сумі 48 000 дол. США визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, прокурор у клопотанні не довів наявність підстав для арешту вказаного майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Наявність постанови про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, не встановлює обов`язку слідчого судді або суду накласти арешт на вказане майно. При накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як клопотання, так і постанова слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 від 19.12.2021 про визнання майна речовими доказами, містять лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин ймовірного вчинення кримінального правопорушення, без жодного обґрунтування за яким із критеріїв, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України, автомобіль марки «Хюндай Соната», чорного кольору (д.н.з. НОМЕР_1 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , брелок з ключем та грошові кошти у сумі 48 000 дол. США визнано речовими доказами, що свідчить про формальність указаної постанови слідчого від 19.12.2021.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України.

Однак, копії матеріалів кримінального провадження, долучені прокурором до клопотання, з урахуванням відомостей, які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні (фабули), не містять беззаперечних доказів на підтвердження існування достатніх підстав чи розумних підозр «поза розумним сумнівом» вважати, що автомобіль марки «Хюндай Соната», чорного кольору (д.н.з. НОМЕР_1 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , брелок з ключем можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження або є об`єктом кримінально протиправних дій або такі, що набуті кримінально протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, оскільки достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин прокурор до клопотання не долучив.

Так само, всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України клопотання не містить відомостей про право власності вказаного транспортного засобу, що, на думку прокурора, належить арештувати. Вищевказане позбавляє можливості оцінити слідчим суддею розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власника.

Крім того, прокурор не довів, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а саме грошових коштів у сумі 48 000 дол. США, які на праві власності належать потерпілій ОСОБА_5 , може призвести до негативних наслідків та того, що таке обмеження права власності потерпілої у кримінальному провадженні буде розумним та співрозмірним його завданням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вказане майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи, оскільки за встановлених слідчим суддею обставин явно порушує справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом, і завданням кримінального провадження, що у свою чергу нівелює застосування такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, про що просить прокурор.

Таким чином, сторона обвинувачення в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надала достатніх і належних доказів щодо тих обставин, на які послається у клопотанні прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості згідно ст. 94 КПК України належним чином оцінити докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому клопотання прокурора про накладення арешту на майно задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 2, 3, 7, 16, 94, 98, 100, 107, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002801 від 19.12.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.
Зобов`язати прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 та/або іншого уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №№0002801 повернути тимчасово вилучене майно, вилучене в ході проведення огляду місця події від 19.12.2021 за адресою: м. Київ, просп. Маяковського, 54, а саме:

автомобіль марки «Хюндай Соната», чорного кольору (д.н.з. НОМЕР_1 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , брелок з ключем,

грошові кошти у сумі 48 000 дол. США, які було поміщено до спеціального пакету «Національна поліція України» №4514923, на який нанесено пояснювальні написи та підписи учасників слідчої (розшукової) дії.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1