ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/2170/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року, якою частково задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000460 від 04.08.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
25.10.2021 року слідчий СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , без визначення розміру застави до 05 січня 2022 року.
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що 04.08.2021 ОСОБА_8 озброєний бойовим пістолетом ПМ з маркуванням «ИМ 25 093», спорядженим 9 набоями та обрізом двоствольної мисливської рушниці 16-го калібру з маркуванням « НОМЕР_1 », спорядженим двома дробовими набоями, реалізуючи свій злочинний намір та розуміючі суспільну небезпечність своїх дій, з корисливим наміром, скориставшись тим, що перед вибоїною на дорозі водій автомобілю Daewoo гр. ОСОБА_11 знизив швидкість майже до повної зупинки, ОСОБА_8 , погрожуючи обрізом рушниці, наказав ОСОБА_11 та гр. ОСОБА_12 вийти з автомобіля та лягти на землю обличчям вниз. Останні реально сприйняли загрозу щодо застосування зброї, зупинили автомобіль, вийшли з нього та лягли на землю, тобто виконали вимоги ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_8 проник в салон автомобілю та почав його обшукувати спочатку з боку задніх правих дверей, а потім з передніх правих дверей і в кишені передніх правих дверей знайшов гроші, якими фактично заволодів, а саме 3800 доларів США купюрами номіналом по 100, що по курсу НБУ 26,8411 станом на 04.08.2021 становить 101996,18 грн. та 152594 гривні купюрами різного номіналу (загальна сума 254590,18 грн.), які були складені в одну пачку та перев`язані резинкою. Далі гр. ОСОБА_12 побачив, що ОСОБА_8 тримає обріз однією рукою та скориставшись цим вихопив у нього з рук обріз рушниці. ОСОБА_8 , втративши обріз, кинув гроші на землю і почав тікати, при цьому діставши з сумочки, яка висіла у нього на грудях пістолет ПМ. Побачивши це, і побоюючись за своє життя гр. ОСОБА_12 вистрілив з обрізу гр-ну. ОСОБА_8 в ноги, від чого останній впав на землю і вже лежачі почав цілитись у бік ОСОБА_11 та гр. ОСОБА_12 з пістолету. На що в свою чергу ОСОБА_11 та гр. ОСОБА_12 сховалися за автомобілем, по мобільному телефону викликали поліцію та швидку медичну допомогу.
04.08.2021 о 18 год. 46 хв. ОСОБА_8 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
05.08.2021 о 15 го. 20 хв. ОСОБА_8 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
06.08.2021 слідчим суддею Ізюмського міськрайонного суду Харківської області відносно підозрюваного ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в подальшому ухвалою слідчого судді строк запобіжного заходу продовжено до 05.11.2021р..
21.09.2021 першим заступником керівника Харківської обласної прокуратури винесено постанову про продовження строку досудового розслідування за № 0000460 від 04.08.2021 до трьох місяців, тобто до 05.11.2021.
04.11.2021р. слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова продовжено строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до 05.02.2022р.
Вказав, що підозра у вчиненні ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.
Згідно доводів клопотання, на цей час у кримінальному провадженні виконаний певний обсяг слідчих (розшукових) дій, завершити досудове розслідування до вказаного строку не представляється можливим у зв`язку з його складністю та необхідністю проведення слідчих та процесуальних дій.
Слідчий вважав, що для повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин вказаного кримінального провадження необхідне проведення значного обсягу слідчих (розшукових) дій, а двомісячний строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 закінчується 05.11.2021 та зміна раніше обраного запобіжного заходу не вбачається доцільною.
Зазначив, що на теперішній час продовжують існувати ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, вказуючи на те, що підозрюваний: з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України); незаконно впливати на потерпілих, свідків в тому числі на тих, що не допитані в ході досудового розслідування (п.3 ч.1 ст.177 КПК України); перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст.177 КПК України); вчинити інші кримінальні правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).
На підставі викладеного, слідчий вважав, що є достатні підстави вважати, що запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом продовження відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року частково задоволено вказане клопотання слідчого.
Згідно ухвали, продовжено підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" до 02.01.2022 року, без визначення застави.
В решті в задоволенні клопотання відмовлено.
На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, такий, як домашній арешт або можливість внесення застави.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник посилається на необґрунтованість повідомлення про підозру та відсутність продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вважає, що ухвала про продовження дії запобіжного заходу не містить посилань на жоден доказ, який би був наданий органом досудового слідства з метою обґрунтування свого клопотання в частині наявності ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того зазначила, що слідчим суддею, при продовженні строку дії запобіжного заходу, не були враховані відомості щодо особи підозрюваного, зокрема, відносно наявності у нього міцних соціальних зав`язків, дитини та цивільної дружини. Також захисник посилається на норми ст. 3 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини в аспекті нелюдського поводження з підозрюваною особою вказавши, що слідчим суддею не було прийнято до уваги стан здоров`я підозрюваного, а саме необхідність у лікуванні. Також, у клопотанні слідчим не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Вважає, що передчасність кваліфікації та підозри тягне за собою негативні наслідки у виглядіне доцільного застосування та можливості продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави. Вказує, що при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу, суд формально підійшов до питання можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу та не надав належної правової оцінки інформації, щодо особи підозрюваного та не прийняв до уваги інформацію про стан здоров`я підозрюваного.
Крім того, захисник просить врахувати відомості про особу підозрюваного, який з 2017 року проживає у громадянському шлюбі із ОСОБА_14 , з якою проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним договором оренди житлового приміщення від 01.01.2021року. Крім того, на утриманні підозрюваного перебуває його малолітня донька ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Із 04.08.2021р., ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП Ізюмської міської ради «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері», внаслідок отриманого вогнепального поранення лівого стегна, заподіяного гр. ОСОБА_12 . Внаслідок поранення було пошкоджено сідничний нерв, наслідком чого є часткова втрата функції стопи. Із 22.09.2021р., підозрюваний, знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ «ОБЛАСНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ», у зв`язку із тим, що внаслідок поранення у нього фактично втрачена функція стопи. Вказує, що довгий час, доки йшло слідство, підозрюваний отримував медичні висновки щодо лікування у закладах охорони здоров`я у зв`язку із отриманим вогнепальним пораненням. Перебуваючи у лікарнях, підозрюваний поводив себе добре, виконував належно свої процесуальні обов`язки, приймав участь у слідчих діях та не вчиняв жодних дій направлених на протидію досудовому слідству чи уникненню від можливого покарання.
В судове засідання апеляційного суду захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_9 , яка, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, була належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги засобами телефонного зв`язку, не з`явилася, причин неявки суду не повідомила.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_9 , але за участю іншого його захисника адвоката ОСОБА_7 , оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
На виконання вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а й права підозрюваного.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Під час обрання запобіжного заходу слідчий судя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини. Сама по собі наявність ризиків та обґрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування інших запобіжних заходів.
Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Згідно вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий або прокурор доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихст.177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Норма ч.4 ст.194 КПК України містить вказівку про те, що слідчий суддя, суд при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу має право застосувати більш м`який запобіжний захід, якщо прокурор не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України. Тобто зі змісту цієї норми вбачається право слідчого судді, в межах дискреційних повноважень (на власний розсуд) вирішувати, який запобіжний захід може забезпечити запобігання ризикам.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Таким чином, законодавець залишив вирішення цього питання для суддівського розсуду, тобто можливості суддівської дискреції, а саме, право слідчого судді обирати між альтернативами, іншими більш м`якими запобіжними заходами, кожен з яких є законним, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, відомостей про особу підозрюваного, справедливості й достатності обраного запобіжного заходу.
Задовольняючи клопотання слідчого та продовжуючи найсуворіший запобіжний захід, слідчий суддя суду першої інстанції вважав встановленими існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваним: переховуватись від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив, що на теперішній час зазначені ризики не зменшились та виправдовують тримання особи під вартою, а наведені в клопотанні обставини перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії ухвали з вказаних підстав, а тому слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 строком до 02.01.2021 року тобто в межах строків досудового розслідування.

Крім того, слідчий судя враховував відомості про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який є громадянином Російської Федерації, на території України має постійне місце проживання, є працездатним, однак ніде не працює, не одружений, має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , із якою разом не проживає, раніше судимий: вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 07.04.2016 за ст.ст.185 ч.3, 15 ч.3, 185 ч.3, 263 ч.1, 359 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим стром 3 роки. Вироком Апеляційного суду Харківської області від 20.09.2018 зазначений вирок скасовано в частині призначеного покарання, призначено покарання за ч.2 ст. 359, ч.3 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185, 1 ст. 263, ч.1 ст.70 КК України у виді 5 років позбавлення волі; вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 11.09.2019 за ч.2 ст. 194, ч.1,2 ст. 263, ч.1 ст. 263-1, ч.1, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 1 міс. 18 днів позбавлення волі, звільнений 11.09.2019 з-під варти з зали суду у зв`язку з відбуттям покарання (на підставі ч. 5 ст. 72 КК України).
Також, слідчий суддя відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, про які зазначено вище, особу підозрюваного, не визначив розмір застави у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину із погрозою застосування насильства.
Оцінюючи сукупність обставин, а саме: обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються підозрюваному, відомостей про особу підозрюваного, характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого, згідно підозри, підозрюється ОСОБА_8 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя суду першої інстанції вважав, що застосування до підозрюваного менш сурових запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобіганню встановленим ризикам.
Натомість, колегія суддів не може погодитись з таким рішенням слідчого судді, оскільки мотивувальна частина ухвали не містить окрім формально визначеного переліку ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, ще й інших відомостей та висновків слідчого судді щодо оцінки цих відомостей з приводу неможливості застосування менш суворих запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Також, не вбачається таких відомостей зі змісту клопотання слідчого.
Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000460 від 04.08.2021 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.
04.08.2021 о 18 год. 46 хв. ОСОБА_8 затриманий в порядку ст. 208 КПК України. 05.08.2021 о 15 го. 20 хв. ОСОБА_8 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Відповідно до вимог ч.1 п. п.4, 5 ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення ЄСПЛ «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта протии Італії», «Мюррей протии Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов протиАзейбарджану», «Нечипорук і Йонкало протии України»).
В рішенні «Єлоєв протии України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою астосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало протии України» (NechiporukandYonkalov.Ukraine) від 21 квітня 2011р., заява №42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивно госпостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання підвартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити протии інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
З огляду на викладене, колегія суддів не ставить під сумнів обґрунтованість підозри, а тому не погоджується з доводами захисника в цій частині.
Зокрема, наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування, а саме відомостями, що містяться у: рапорті зареєстрований в ІТС ІП Національної поліції України №1719 від 04.08.2021; протоколі огляду місця події від 04.08.2021, від 05.08.2021, в ході яких вилучено в тому числі предмети схожі на магазин з пістолета ПМ із патронами, патрони, пістолет системи «Макаров» споряджений патронами, обріз мисливської рушниці; довідці ЧЧ ВП№1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області №3648/119-69/2021 від 12.08.20221; протоколі допиту потерпілого ОСОБА_12 від 04.08.2021; протоколі пред`явлення особи ( ОСОБА_8 ) для впізнання за фотознімками від 05.08.2021 за участю потерпілого ОСОБА_12 ; протокол проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису з потерпілим ОСОБА_12 від 16.08.2021; протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 04.08.2021; протоколі пред`явлення особи ( ОСОБА_8 ) для впізнання за фотознімками від 05.08.2021 за участю потерпілого ОСОБА_11 ; протоколі проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису з потерпілим ОСОБА_11 від 16.08.2021; протоколі допиту свідка ОСОБА_16 від 10.08.2021; протоколі допиту свідка ОСОБА_17 від 11.08.2021; протоколі допиту свідка ОСОБА_18 від 11.08.2021; протоколі допиту свідка ОСОБА_19 від 14.08.2021; протоколі допиту свідка ОСОБА_20 від 11.08.2021; протоколі допиту свідка ОСОБА_21 від 10.08.2021; висновоку експерта № СЕ-19/121-21-/17816-ДД від 12.08.2021 за результатами судової технічної експертизи документів; протокол затримання ОСОБА_8 в порядку ст.208 КПК України від 04.08.2021; висновок молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/121-21/22522-БД від 27.10.2021р.
Враховуючи таких обсяг відомостей судового провадження, колегія суддів вбачає, що вони об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, а також наявні у матеріалах провадження докази, що формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_8 до вчинення певних дій, згідно підозри, яка в свою чергу, у разі складання обвинувального акту, підлягає обов`язковій перевірці в суді першої інстанції при розгляді справи по суті.
Отже, колегія суддів не ставить під сумнів доводи прокурора щодо обґрунтованості підозри, внаслідок якої проводиться досудове розслідування та повинні застосовуватись заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі і запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України.
Разом з цим, належить врахувати те, що під час апеляційного розгляду в судовому засіданні захисником підозрюваного ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 було повторно залучено до матеріалів справи на підтвердження наявності у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, фотокопію договору оренди житлового приміщення від 01.01.2021року, з якої вбачається, що ОСОБА_8 проживає разом із ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_1 , а також фотокопію пояснень ОСОБА_14 від 13.8.2021 року, наданих захиснику ОСОБА_22 , з яки вбачається, що починаючи із січня 2017 року, вона проживає у громадянському шлюбі із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом вказаного часу, вони завжди проживали разом у спільному помешканні. Починаючи із січня 2021р., постійно проживають у м. Куп`янськ, Харківської області, у орендованій квартирі, що підтверджується відповідним договором оренди. Їй відомо, що у її цивільного чоловіка є донька, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Протягом їх спільного проживання, її цивільний чоловік приймав активну участь у житті доньки, надавав кошти на її утримання, постійно бачився із нею.
Крім того, в судовому засіданні захисник просила звернути увагу на те, що ОСОБА_8 внаслідок отриманого вогнепального поранення лівого стегна, заподіяного гр. ОСОБА_12 04.08.2021 року, йому було пошкоджено сідничний нерв, наслідком чого є часткова втрата функції стопи та відповідно до виписки №4684 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КПН «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» від 04.08.2021 року встановлено основний діагноз: Множинні вогнепальні поранення лівого стегна. Післятравматичний невріт лівого сідничного нерва у вигляді пареза лівої стопи. Стороннє тіло верхньої третини стегнової кістки, сторонні тіла м`яких тканин лівого стегна.
У зв`язку з хворобливим станом здоров`я, він змушений систематично звертатись до лікарів медичної частини за медичною допомогою.
За клопотанням сторони захисту у судовому засіданні досліджувались відомості щодо особи підозрюваного ОСОБА_8 .
Зокрема, з виписки №4684 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КПН «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» від 04.08.2021 року вбачається, що у ОСОБА_8 встановлено основний діагноз: Множинні вогнепальні поранення лівого стегна. Післятравматичний невріт лівого сідничного нерва у вигляді пареза лівої стопи. Стороннє тіло верхньої третини стегнової кістки, сторонні тіла м`яких тканин лівого стегна.
Встановлено рекомендації - дообстеження невропатолога в умовах лікарні 3-го рівня, електроміографія, електростімуляція. ЛФК, масаж.

Відповідно до фотокопії медичної карти стаціонарного хворого №4684/1013 КПН «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» від 04.08.2021 року вбачається, що ОСОБА_8 встановлено діагноз: чісленні вогнепальні гнойні рани лівого стегна. Післятравматичний невріт сідалищного нерва з парезом в лівій стопі.
Таким чином, колегія суддів вбачає, що на час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_8 , у зв`язку з встановленням діагнозу парез лівої стопи, згідно медичних висновків, потребує вирішенню невідкладної нейрохірургічного лікування.
Сторона захисту, виходячи з відомостей про стан здоров`я підозрюваного, наполягала щодо необхідності врахування цих відомостей при вирішенні питання про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисники посилалися на порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо нелюдського поводження з підозрюваним, що перебуває під вартою.
При цьому, прокурор пояснив, що не спростовує наявність такої хвороби у ОСОБА_8 та міцних соціальних зв`язків, згідно встановлених відомостей, але вважає, що вони не повинні враховуватись судом при продовженні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .
Однак, колегія суддів вбачає, що така процесуальна позиція прокурора, не ґрунтується та суперечить чинному КПК України, зокрема нормам ст. 178 КПК України внаслідок свідомого ігнорування можливості лікування в умовах спеціалізованого стаціонарного лікувального закладу, зважуючи на наявність часткового паралічу лівої стопи, що об`єктивно вбачається з наданої медичної документації.
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Заборона катувань чи нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження, виступає одним ізосновних прав і одночасно гарантією таких невід`ємних прав людини, якими є право на життя, свободу та особисту недоторканність, право на повагучесті й гідності.
Так, стаття 28 Конституції України закріплює, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Це право є абсолютним, тому ніякі обставини не можуть виправдати застосування катувань.
Основними документами, щодо заборони катувань є Конвенція ООН протии катувань та інших жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження та покарання (1984 р.), до якої Україна приєдналась у 1987 році та Європейська Конвенція про запобігання катуванням чи нелюдському або принижуючому гідність поводженню та покаранню (1987р.), яка булла ратифікована Україною 21 січня 1997 року.
З аналізу Конвенції ООН протикатувань можна виділити основні ознаки катування: спричинення сильного болю абостраждання; вчинене безпосередньо державними посадовими особами чиіншими «офіційними» особами, з їх підбурювання, з їх відома або з їх мовчазної згоди; вчинене з конкретною метою (або ціллю).
Стаття 3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлює, що жодна людина не може зазнавати нелюдського або такого, що принижує її гідність, поводження або покарання. Дана імперативна норма охороняє одну із основних цінностей демократичного суспільства та встановлює безумовну заборону катувань, нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження й покарання.
Враховуючи значення статті 3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод для забезпечення нормального існування особистості та функціонування сучасного суспільства, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що дана стаття охороняє одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства і як така має загальнолюдське визнання.
Таке, що принижує гідність, поводження це поводження, яке викликає у особи почуття страху, муки і неповноцінності, та здатне принизити і зганьбити їх. Його також характеризують як таке, що може зламати фізичний і моральний опір потерпілого (рішення у справі «Ірландія протии Сполученого Королівства», заява № 5310/71, 18 січня 1978 року, §167) або примусити його діяти протии власної волі чи совісті (висновок Європейської Комісії у Грецькій справі).
Вирішуючи, чи є покарання або поводження «таким, що принижує гідність» за змістом статті 3, слід звертати увагу на те, чи є його метою принизити і зганьбити відповідну особу, а також, з огляду на його наслідки, чи вчиняє воно негативний вплив на його особистість, несумісний зі статтею 3 (рішення у справі «Raninen протии Фінляндії», заява № 20972/92, 16 грудня 1997 року, §55). Втім, відсутність такої мети не може виключити можливість встановлення порушення статті 3.
У рішенні у справі «Гефгенпроти Німеччини» ЄСПЛ зазначив, що «філософська основа абсолютної природи статті 3 не дозволяє будь-яких винятків, виправдань чи балансування інтересів, незалежно від поведінки відповідної особи та природи правопорушення».
Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Апеляційним судом встановлено, що починаючи з події кримінального правопорушення і до розгляду, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, органу досудового розслідування було відомо про наявність у ОСОБА_8 хвороби: післятравматичний парез лівого малогомілкового нерву, тобто параліч малогомілкового нерва.; вогнепальний перелом в/3 лівого стегна.
За таких обставин, з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, практики ЄСПЛ та Конституції України, колегія суддів вважає, що такий підхід органу досудового розслідування, прокурора та слідчого судді до розгляду клопотання слідчого, в якому було поставлено питання про продовження підозрюваному, якому встановлено діагноз: множинні вогнепальні поранення лівого стегна, післятравматичний невріт лівого сідничного нерва у вигляді пареза лівої стопи, стороннє тіло верхньої третини стегнової кістки, сторонні тіла м`яких тканин лівого стегна - виняткового запобіжного заходу, є явно необґрунтованим, суперечить положенням ст.3 Конвенції, оскільки в основу оскарженого рішення було покладено тяжкість злочину, згідно підозри, та можливе покарання, яке загрожує за його скоєння, без фактичного врахування стану здоров`я підозрюваного, для якого перебування під вартою, з урахуванням його стану здоров`я, можна розцінювати як катування чи нелюдське поводження. А будь-який запобіжний захід, що застосовується за вище наведених обставин, не може виконувати функцію покарання.
Дотримуючись засад, що містяться у ст.2 КПК України, згідно якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що виключних обставин для тримання ОСОБА_8 під вартою немає, оскільки згідно пояснень прокурора, виконано всі слідчі дії і на наступному тижні планується відкриття матеріалів справи сторонам, згідно ст. 290 КПК України. Більш того, прокурор пояснив, що інші епізоди, окрім того, що є в підозрі, вже не розслідуються, а тому відомостей, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено. Внаслідок чого, колегія суддів вбачає, що заявлені у клопотанні слідчого ризики зменшилися і на цей час в сукупності з тяжкістю злочину, не можуть слугувати виключною підставою для тримання підозрюваного під вартою, якщо чинне законодавство передбачає й інші запобіжні заходи, які зможуть запобігти наявним ризикам та належним виконанням підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.
Разом з цим, в п.п.3, 4, 5, 8 ч.1 ст. 178 КПК України вказано, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного.
Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.
Отже, з цієї норми вбачається, якщо ризики можливо обмежити внаслідок застосування менш суворого запобіжного заходу, то застосування найсуворішого запобіжного заходу є неможливим, виходячи з вимог ч.1 ст. 183 КПК України.
Як вбачається з пояснень, наданих прокурором в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, по справі під час досудового розслідування проведена слідчі та процесуальні дії, допитані всі потерпілі та свідки, проведена низка експертиз і зараз в порядку ст. 290 КПК України відкрито матеріали кримінального провадження сторонам для ознайомлення, що свідчить про можливість мінімізувати наявні ризики, шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вказані обставини свідчать на користь апеляційних доводів сторони захисту щодо можливості застосування до підозрюваного ОСОБА_8 , виходячи з певного обсягу вже проведеного досудового розслідування, запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який відповідно до справи ЄСПЛ «Манчіні проти Італії» прирівняно до позбавлення волі, тобто домашній арешт може цілком забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків на цьому етапі досудового розслідування з урахуванням стану здоров`я підозрюваного.
При цьому, колегія суддів виходить з того, що підозрюваний об`єктивно потребує систематичного медичного огляду та лікування, внаслідок наявної в нього діагнозу - множинні вогнепальні поранення лівого стегна. Післятравматичний невріт лівого сідничного нерва у вигляді пареза лівої стопи. Стороннє тіло верхньої третини стегнової кістки, сторонні тіла м`яких тканин лівого стегна.
З огляду на те, що чинне законодавство надає можливість покладення додаткових обов`язків при обранні такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, колегія суддів вважає за необхідне покладення на підозрюваного ОСОБА_8 додаткових обов`язків, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та знаходження; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виходячи зі змісту цих обов`язків, орган досудового розслідування, прокурор, зможе ефективно контролювати процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки, наприклад, обов`язок здати паспорт для виїзду за кордон або інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, унеможливлять будь-які ризики переховування підозрюваного за межами України.

Поряд з цим, на підтвердження доводів сторони захисту, колегія суддів бере до уваги відомості з виписки №4684 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КПН «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» від 04.08.2021 року з якої вбачається, що у ОСОБА_8 встановлено основний діагноз: Множинні вогнепальні поранення лівого стегна. Післятравматичний невріт лівого сідничного нерва у вигляді пареза лівої стопи. Стороннє тіло верхньої третини стегнової кістки, сторонні тіла м`яких тканин лівого стегна.
Однак, з зазначеної виписки не вбачається відомостей про можливість здійснення ефективного лікування вказаної хвороби в умовах медичної частини ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням того, що на теперішній час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні є завершеним із наданням сторонам матеріалів кримінального провадження можливості для ознайомлення зі справою, згідно ст. 290 КПК України, є підстави для обрання підозрюваному ОСОБА_8 менш суворого запобіжного заходу - у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Врахування апеляційних доводів сторони захисту щодо стану здоров`я підозрюваного та необхідності обрання ефективного, з урахуванням вимог ст. 178 КПК України, запобіжного заходу узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.
Зокрема, в рішенні рішенні у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі "Хайредінов проти України" від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від органу досудового розслідування та суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій, але обраний вид запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з низкою додаткових обов`язків, згідно ч.5 ст. 194 КПК України, стануть ефективним запобіжником процесуальних порушень з боку підозрюваного.
При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.
Виходячи з фактичних обставин цієї справи, ризик впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні був найбільш актуальним на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, які на цей час отримані органом досудового розслідування у спосіб, передбачений КПК України.
Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК Украйни, але запобігання цим ризикам, шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, згідно чинного КПК України є можливим та ефективним, оскільки ризик впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальнлому провадженні, переховування від органів досудового розслідування можливо запобігти покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Отже, сам по собі факт наявності підозри у вчинені кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, або переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, на що безпідставно посилався слідчий та прокурор у клопотанні, не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, контроль за дотриманням якого буде покладено саме на правоохоронні органи.
З огляду на викладене, колегія суддів об`єктивно вбачає, що такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт стосовно ОСОБА_8 , здатен дієво забезпечити по цьому кримінальному провадженні досягнення завдань, передбачених ст.2 КПК України, а також унеможливить продовження будь якої незаконної діяльності або імовірності впливу на учасників процесу з боку підозрюваного, що свідчить про те, що суд першої інстанції неповно та однобічно оцінив відомості стосовно особи підозрюваного, не переконавшись у недоведеності прокурором обставин, що впливають на обрання найбільш суворого запобіжного заходу, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Разом з цим, наявність систематичного контролю з боку уповноважених осіб стане надійною запорукою щодо унеможливлення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в тому числі на які посилався слідчий та прокурор та при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту прокурор разом зі слідчим не позбавлені процесуальної можливості, в будь-який момент звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді, щодо зміни запобіжного заходу на більш суворий.
Таким чином, колегія суддів вважає, що цілодобовий домашній арешт стане надійною запорукою дотримання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а покладення на нього додаткових обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, забезпечить дотримання вимог ст.2 та ч.2 ст.28 КПК України, щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.
Отже, такий запобіжний захід забезпечить можливість здійснення лікування, відповідно до наявності захворювання у ОСОБА_8 , який неможливо забезпечити в умовах перебування підозрюваного в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», в якому надається тільки первинна медична допомога.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що стороною обвинувачення не доведено, в цьому конкретному випадку, неефективності застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.2, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 рокускасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Застосуватидо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжнийзахід,строком до 02 січня 2022 року включно, у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його фактичного мешкання, за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_8 ,обов`язкипередбачені пунктами 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та знаходження;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Звільнити негайно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», з-під варти та відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України доставити до місця мешкання.
Ухвалу про застосуваннядо ОСОБА_8 ,запобіжного заходу у виглядіцілодобового домашньогоарештунаправити до органу Національноїполіції за місцемпроживанняпідозрюваного для виконання.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді