ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 486/1241/20

Провадження № 1-кп/486/44/2021

02 вересня 2021 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Слов`янськ Донецької області, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого :
1)08.07.2008 Слов`янським міським судом Донецької області за ч.1 ст.187 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 07.05.2010 по постанові Дзержинського міського суду Донецької області від 29.04.2010, на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на 11 місяців 11 днів;
2)28.12.2010 Слов`янським міським судом Донецької області за ч.1 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений з місць позбавлення волі 15.07.2016 із Калінінської ВК за постановою Центрально- Городського міськрайонного суду м. Горлівки Донецької області від 07.07.2016 умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 30 днів; 3)
3)30.09.2019 Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч.1 ст.383 КК України, до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 390-1, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК УКраїни,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , в порушення отриманого ним 03.03.2020 особисто під підпис рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03.03.2020 про видачу обмежувального припису терміном на 6 місяців, яким визначено: 1) заборону наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання ОСОБА_7 та її неповнолітніх дітей - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 ; 2) заборону наближатися на відстань 300 метрів до місця навчання неповнолітнього ОСОБА_8 - ЗОШ №2 міста Южноукраїнська Миколаївської області; 3) заборону без згоди ОСОБА_7 забирати з дитячого садочка АДРЕСА_3 ОСОБА_9 ; 4) заборону вести телефонні розмови або контактувати з ОСОБА_7 та неповнолітнім ОСОБА_8 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, в порушення встановлених заборон, та маючи умисел на невиконання обмежувального припису, 03.03.2020 о 19.13 год. прийшов на подвір`я за місцем проживання ОСОБА_7 з дітьми за адресою: АДРЕСА_2 , де навпроти під`їзду №3 зустрів ОСОБА_7 та став контактувати з нею, вимагаючи побачення з малолітнім сином. Припинив свої протиправні дії по прибуттю працівників поліції.

Окрім цього, ОСОБА_4 , 27.03.2020 о 19.13 год. повторно, маючи умисел на невиконання обмежувального припису, в порушення встановлених рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03.03.2020 заборон, перебував на подвір`ї за місцем проживання ОСОБА_7 з дітьми, за адресою: АДРЕСА_2 . Припинив свої незаконні дії по прибуттю працівників поліції.

Органами досудового слідства дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

18.03.2021 приблизно 08:00 год., більш точного часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_4 , проходячи по алеї між будинком № 6 по пр. Незалежності, в м. Южноукраїнськ, Миколаївської області та приміщенням магазину «Кристал», що розташоване по пр. Незалежності, будинок №6 «А» в м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, помітив на землі банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, вирішив викрасти вказану банківську картку. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність та караність своїх злочинних дій, розуміючи що банківська картка є офіційним документом, з метою власного збагачення, діючи з корисливих мотивів, таємно від потерпілої та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу підняв банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , відкриту на ім`я ОСОБА_6 та розпорядився на власний розсуд.

Органами досудового слідства дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Крім того, 18.03.2021 приблизно о 09:08 год., більш точного часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_4 утримуючи при собі викрадену банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , переслідуючи корисливу мету та ціль незаконного збагачення, не маючи ані дійсного, ані уявного права, щодо використання коштів, які містилися на рахунку вказаної картки, діючи умисно та повторно, прийшов до магазину «Мобілочка», розташованого за адресою: Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, пр. Незалежності, буд. № 19 «Г», де придбав мобільний телефон марки «TECNO», модель «Т301», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , вартістю 299 грн., та навушники, вартістю 39 грн., розрахувавшись банківською карткою АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 на загальну суму 338 грн., після чого утримуючи придбане майно при собі покинув місце вчинення злочину.

Того ж дня, приблизно о 09:13 год., ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний, корисливий умисел, утримуючи при собі банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_6 , діючи повторно, перебуваючи в приміщенні магазину «Мобілочка», розташованого за адресою: м. Южноукраїнськ, пр. Незалежності, буд. № 19 «Г», придбав мобільний телефон марки «NOMI», модель «і249», ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2:

НОМЕР_5 , розрахувавшись банківською карткою АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 на загальну суму 429 грн., після чого утримуючи придбане майно при собі покинув місце вчинення злочину.

Також 18.03.2021, приблизно об 11:17 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний, корисливий умисел, утримуючи при собі банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_6 , діючи повторно, перебуваючи в приміщенні ТОВ «СКАИФОЛ», магазин «Кібернетики», розташованого за адресою: м. Южноукраїнськ, пр. Незалежності, буд. № 19 «Б», придбав мобільний телефон марки «NOMІ», моделі «і249 black», чорного кольору, вартістю 429 грн. та стартовий пакет «Лайф Інтернет БЕЗМЕЖ», вартістю 70 грн., розрахувавшись банківською карткою АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 на загальну суму 499 грн., після чого утримуючи придбане майно при собі, покинув місце вчинення злочину.

Продовжуючи свій злочинний, корисливий умисел, приблизно о 12:36 год. 18.03.2021, утримуючи при собі банківську картку AT «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , діючи повторно, перебуваючи в приміщенні магазину «ТОВ «АЛЛО», магазину «АЛЛО», розташованого за адресою: м. Южноукраїнськ, пр. Незалежності, буд. № 33 «Г/1», придбав мобільний телефон марки «NOMI», модель «і249 Black», чорного кольору, ІМЕ1: НОМЕР_6 , розрахувавшись банківською карткою АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 на загальну суму 429 гри., після чого утримуючи придбане майно при собі покинув місце вчинення злочину.

Також, 18.03.2021 приблизно в обідній час, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний, корисливий умисел, утримуючи при собі банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_6 , діючи повторно, перебуваючи в приміщенні магазину Мобілочка», розташованого за адресою: м. Южноукраїнськ, пр. Незалежності, буд. № 19 «Г», придбав музичну колонку марки «JBL» камуфляжного кольору, розрахувавшись банківською карткою АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 на загальну суму близько 270 грн., після чого утримуючи придбане майно при собі покинув місце вчинення злочину.

Крім того, 18.03.2021 приблизно о 16:30 год., більш точного часу встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний, корисливий умисел, утримуючи при собі банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , діючи повторно, перебуваючи в приміщенні магазину продуктового магазину «Кристал», розташованого за адресою: м. Южноукраїнськ, пр. Незалежності, буд. № 6«А», придбав продукти харчування, розрахувавшись банківською карткою АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 на загальну суму 524 грн., після чого утримуючи придбане майно при собі покинув місце вчинення злочину.

Також 18.03.2021, приблизно о 19:25 год., ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний, корисливий умисел, утримуючи при собі банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_6 , діючи повторно, перебуваючи в приміщенні продуктового магазину «КОПІЙКА» №47 ТОВ «МОДЕРН- ТРЕЙД», розташованого за адресою: м. Южноукраїнськ, вул. Миру буд. № 14 «Б», придбав продукти харчування, розрахувавшись банківською карткою АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 на загальну суму 745 грн. 43 коп., після чого утримуючи придбане майно при собі покинув місце вчинення злочину.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 3 233.43 грн..

Органами досудового слідства вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 частково визнав свою вину за фактом порушення обмежувального припису та пояснив, що дійсно під час дії вказаного припису він зустрівся зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , однак це відбулось випадково, не через його навмисні дії, а тому, що на той час, виконуючи умови припису, він змушений був знайти собі інше помешкання, окремо від сім`ї, а тому проживав у свого знайомого, який мешкав у тому ж дворі, де проживає ОСОБА_7 .. У вечірній час 03.03.2020 року, повертаючись після судового засідання, з Южноукраїнського міського суду, зустрів на подвір`ї ОСОБА_7 та поцікавився, як йому зустрічатись з дітьми, однак в цей час їх побачила у вікно мати співмешканки - ОСОБА_10 та викликала поліцію.

Також у березні 2020 року, у вечірній час, перебуваючи в магазині АТБ по пр. Незалежності в м. Южноукраїнську, він зустрівся з матір`ю своєї співмешканки ОСОБА_10 , яка перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння запропонувала йому дочекатись її з магазину та зустрітись з дітьми, на що він погодився, однак коли вони підійшли до під`їзду, там вже чекали на нього працівники поліції.

За фактом вчинення крадіжки банківської картки належної потерпілій ОСОБА_6 визнав свою вину частково та пояснив, що вказану карту не крав а знайшов, за наступних обставин. Точної дати він не пам`ятає, однак підтвердив, що на алеї між будинком АДРЕСА_4 та приміщенням магазину «Кристал», знайшов банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль», золотистого кольору, яку залишив у себе.

При цьому зазначив, що він визнає той факт, що розуміючи, що вказана картка йому не належить, заходячи в подальшому, до магазинів на проспекті Незалежності в м. Южноукраїнську, придбав усі вказані в обвинувальному акті предмети телефони, продукти харчування та ін., розрахувавшись знайденою карткою. Картка була з чіпом, а тому, при покупці до 500 грн., пароль не запитувався. Бажаючи придбати сенсорний телефон, який коштує значно більше лімітованої суми, він вирішив спочатку придбати декілька простих телефонів, які в подальшому продати, а на отримані кошти придбати телефон, який йому потрібен. Наступного дня він виявив, відсутність знайденої напередодні картки. Придбаним майном розпорядився на власний розсуд, частину продав, частину роздав, а два мобільні телефони, марки яких не пам`ятає, віддав потерпілій. Вважає, що вчинив не обдуманий поступок, у вчиненому розкаюється.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 частково визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, однак аналіз та оцінка досліджених у судовому засіданні доказів, які повністю узгоджуються між собою та є належними і допустимими, оскільки отримані у порядку встановленому КПК України, доводять вину останнього у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що обвинувачений є батьком її дитини, з яким вона співмешкала з 2016 року, однак не перебувала у шлюбі. З лютого 2021 року вони припинили підтримувати будь-які відносини, проте ОСОБА_4 просив про примирення, оскільки хотів проживати зі своєю сім`єю, однак у нього нічого не виходило. 03.03.2020 року, коли вона повернулась після судового засідання з Южноукраїнського міського суду, на таксі додому, з-за рогу до неї вискочив ОСОБА_4 та почав висувати вимоги, щодо побачень з дитиною, погрожував фізичною розправою та перешкоджав їй зайти до під`їзду. Це побачила сусідка ОСОБА_11 та допомогла їй пройти до квартири, а мати ОСОБА_12 , викликала поліцію. На той час вже діяв обмежувальний припис, який забороняв останньому наближатись до їхнього місяця проживання ближче 300 метрів, однак він підійшов на відстань приблизно пів метра.

27.03.2020 року близько 20.00 год. її мати ОСОБА_10 , вийшла до магазину, а вона в цей час спостерігала у вікно, щоб та безпечно повернулась додому, що в них в сім`ї стало заведено, після того, як ОСОБА_4 почав їм погрожувати. Коли вона вийшла з під`їзду, до неї підійшов ОСОБА_4 , почав їй погрожувати, тим що вона додому не потрапить, він вчинить з нею якусь фізичну розправу. Побачивши це, вона зателефонувала до поліції.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 не одноразово застосовував до ОСОБА_7 , яка є його падчеркою, фізичне насильство, у зв`язку з чим та звернулась до суду з вимогою про застосування обмежувального припису. Про події 03.03.2020 року, щодо переслідування обвинуваченим ОСОБА_7 , йому відомо зі слів сусідів.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 співмешкав з її дочкою ОСОБА_7 .. У зв`язку з тим, що він зловживав алкогольними напоями та агресивно себе поводив по відношенню до ОСОБА_7 та до малолітніх дітей, остання звернулась до суду з вимогою про застосування до ОСОБА_4 обмежувального припису, який також містить обмеження наближатись ближче ніж за 300 метрів до їх місця проживання. 03.03.2020 року, коли донька після судового засідання повернулась додому, ОСОБА_4 вже чекав її біля під`їзду та перешкоджав їй зайти до пі їзду. Сусідка допомогла ОСОБА_7 пройти до квартири, а вона викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що 03.03.2020 року, точного часу вона не пам`ятає, будучи пенсіонером, сиділа на лавці біля свого будинку по АДРЕСА_4 . До третього під`їзду, на таксі приїхала сусідка ОСОБА_7 . В цей час обвинувачений, який до цього ховався, раптово підскочив до ОСОБА_7 .. Знаючи проблеми даної сім`ї, оскільки раніше вже викликала до них поліцію, вона загородила ОСОБА_7 собою та, не дивлячись на погрози ОСОБА_4 , супроводила її до квартири.

Працівник поліції ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що у березні місяці 2020 року, знаходячись на добовому чергуванні, отримав службове завдання, про виклик за адресою АДРЕСА_4 , де, за повідомленням матері ОСОБА_7 , співмешканець останньої, погрожує їй. Приїхавши за викликом, зустріли свідка ОСОБА_14 , яка повідомила, що коли ОСОБА_7 приїхала на таксі до будинку, з-за рогу будинку, вискочив ОСОБА_4 та почав, щось їй казати, однак вона супроводила останню до квартири. Самого ОСОБА_4 вони знайшли за будинком, з боку проспекту Незалежності, який повідомив, що після судового засідання хотів поспілкуватись зі своєю співмешканкою.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка працівник поліції ОСОБА_16 надав аналогічні пояснення та підтвердив, що дійсно у березні місяці 2020 року було встановлено факт порушення обвинуваченим ОСОБА_4 обмежувальних приписів.

Також вина ОСОБА_4 в порушення обмежувальних приписів підтверджується письмовими доказами у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що 03.03.2020 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області ухвалено рішення про застосування до ОСОБА_4 обмежувального припису строком на шість місяців, яким заборонено останньому наближатися на відстань 300м до місця проживання ОСОБА_7 та її неповнолітніх дітей; заборонено наближатися на відстань 300 м. до місця навчання неповнолітнього ОСОБА_8 , а саме: ЗОШ №2 м. Южноукраїнськ Миколаївської області; заборонено, без згоди заявниці, забирати з дитячого садочка № НОМЕР_7 АДРЕСА_3 , малолітнього ОСОБА_9 ; заборонено вести телефонні розмови або контактувати з ОСОБА_7 , неповнолітнім ОСОБА_8 , через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб.

Частиною 4 статті 350-6 ЦПК України визначено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Копію рішення суду від 03.03.2020 року ОСОБА_4 отримав особисто 03.03.2020 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи завірена копія розписки.

Таким чином, після проголошення рішення суду в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язаний був до його виконання.

Рішення суду не оскаржувалось та 03.04.2020 року набрало законної сили.

05.03.2020 року ОСОБА_7 звернулась до відділу поліції з заявою про вжиття заходів відносно її колишнього співмешканця ОСОБА_4 , який порушує обмежувальний припис від 03.03.2021 року.

Відомості за даним фактом 06.03.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 390-1 КК України.

16.02.2020 року органами поліції відносно ОСОБА_4 виносився терміновий заборонний припис, який останній також неодноразово порушив, у зв`язку з чим 23.03.2020 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та піддавався адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Відповідно до приписів ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

З огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, повністю доведена зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами які, на думку суду, є достатніми та допустимими, у зв`язку з чим, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що по дорозі з роботи додому, вона втратила свою зарплатну банківську картку банку АТ «Райффайзен Банк Аваль», на якій було зазначене її прізвище. Картка лежала разом з мобільним телефоном і коли вона розмовляла по телефону, не помітила, коли та випала, а втрату виявила наступного дня близько 16.00 год.. У вечірній час, після роботи, перевіривши стан банківського рахунку, вона виявила зникнення грошових коштів в сумі 7 800 грн., після чого одразу ж звернулась до поліції. В подальшому поліцейський повернув їй тільки 240 грн., при цьому ніяких мобільних телефонів, чи будь-яких пропозицій про відшкодування матеріальної шкоди від обвинуваченого вона не отримувала. Зазначила, що у разі неповернення обвинуваченим, всієї суми викрадених коштів, вона буде звертатись до суду із цивільним позовом.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що дійсно на алеї між будинком АДРЕСА_4 та приміщенням магазину «Кристал», знайшов банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль», золотистого кольору, яку залишив у себе. Однак не погодився з кваліфікацією даного діяння, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Однак суд критично оцінює твердження обвинуваченого, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Його право приватної власності є непорушним та захищається державою.

В судовому засіданні встановлено, що право власності потерпілої ОСОБА_6 було порушено незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_4 , який розпорядився карткою, належною потерпілій, на свій розсуд.

При цьому, поширення на знайдену обвинуваченим банківську картку поняття «знахідка», визначення якого надано в статті 337 ЦК України, суд вважає неприйнятним, оскільки обвинувачений не виконав положень зазначеної норми, яка зобов`язує кожного, хто знайшов загублену річ, негайно повідомити про це особу, яка її загубила або власника речі і повернути річ цій особі. Також вказаною нормою визначено, що особа, яка знайшла загублену річ, зобов`язана заявити про знахідку Національній поліції або органові місцевого самоврядування. При цьому, частинами 3, 4 вказаної статті допускається, що особа, яка знайшла загублену річ, має право зберігати її у себе або здати на зберігання Національній поліції, або органові місцевого самоврядування, або передати знахідку особі, яку вони вказали. Однак, у разі злого умислу, особа, яка знайшла загублену річ, відповідає за її втрату, знищення або пошкодження в межах її вартості.

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення. Правовий режим такого майна не завжди означає, що воно є нічийним, таким, від якого власник відмовився чи втратив з ним зв`язок.

Із обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що володілець картки ОСОБА_6 тимчасово втратила контроль над своїм майном; майно перебувало без її нагляду впродовж короткого проміжку часу і як тільки вона виявила його відсутність, 19.03.2021 року звернулась до органів поліції з заявою про крадіжку банківської картки.

Також 19.03.2021 року відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст. 185 КК України.

Зміст суб`єктивної сторони даного діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону даного кримінального проступку, зокрема через його зовнішні ознаки - місце, час, спосіб та обставини скоєння. Предметом крадіжки визнається будь-яке чуже майно, навіть майно, яке знаходиться на відкритій місцевості, у місцях загального користування чи перебуває у будь-якому іншому доступному місці.

Судом встановлено, що хоча доступ до банківської картки ОСОБА_6 і не був ускладнений для винного, однак її власниця - потерпіла ОСОБА_6 фактично не втратила над нею контроль, не відмовилася від свого права володіння, про що ОСОБА_4 усвідомлював, а тому, виходячи із конкретної характеристики майна, за відсутності умислу на обертання чужої власності на свою користь, міг простежити зв`язок майна і власника та своєчасно повернути картку потерпілій особі, чи зателефонувавши до екстреної служби «102», оскільки, як вбачається з фотокопії банківської картки АТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_1 , в нижній частині картки наявні ім`я та прізвище її власника, вказані латинськими літерами.

При цьому, обвинувачений, свідомо протягом дня користувався даною карткою, придбаваючи різні товари.

Таким чином суд вважає, що в даному випадку незаконне таємне заволодіння майном, що фактично не вийшло з володіння власника, але опинилося з певних причин у неналежному місці доступному для винного, слід розцінювати, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Як вбачається з історії по картковому рахунку ОСОБА_6 , за період з 17.03.2021 року по 18.03.2021 року, кошти з банківського рахунку були витрачені шляхом вчинення безготівкових платежів.

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2021 року, 21.03.2021 року, 22.03.2021 року 31.03.2021 року та довідок до протоколів, допитані на досудовому слідстві свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , впізнали обвинуваченого ОСОБА_4 , як особу, яка 18.03.2021 року в магазині «Мобілочка», «Кібернетики» та інших магазинах, придбавав мобільні телефони, цигарки та інші товари, розплачуючись банківською безконтактною карткою золотистого кольору.

Також ОСОБА_17 видала працівникам поліції коробки від придбаних обвинуваченим мобільних телефонів, які той залишив у магазині.

Вказані коробки були оглянуті слідчим в присутності понятих, про що 31.03.2021 року складено протоколи огляду та фото-таблиці до них.

Також матеріали справи містять фото-таблиці з камер відеоспостереження магазинів «Кібернетики», « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Алло», зроблених під час перебування в них обвинуваченого ОСОБА_4 ..

08.04.2021 року слідчим, за участі ОСОБА_4 , в присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , проведено слідчий експеримент, під час якого обвинувачений детально показав торгівельні об`єкти, в яких вчинив покупки, розрахувавшись банківською карткою належною потерпілій.

Оцінивши встановлені по справі обставини та перевіривши докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, також доведеною.

Вирішуючи питання про покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень в період іспитового строку, особу обвинуваченого, який на «Д» обліку в лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, при цьому веде антисоціальний спосіб життя, не працює, не має постійного місця проживання та реєстрації, раніше не одноразово судимий, а тому є особою суспільно-небезпечною.

Обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання суд визнає рецидив злочинів.

Прокурор в дебатах просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, без урахування його судимості за ч.1 ст.383 КК України, потерпіла та обвинувачений просили призначити покарання на розсуд суду, захисник погодився з думкою прокурора і також просив про призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Між тим суд, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, суспільну небезпеку ОСОБА_4 , вчинення кримінальних правопорушень в період іспитового строку, приходить думки щодо недоцільності та невиправданості застосування до обвинуваченого запропонованого прокурором покарання пов`язаного із застосуванням положень ст. 75 КК україни, а тому дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_4 покарання саме пов`язаного із позбавленням волі.

На переконання суду, саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Витрат пов`язаних з проведенням судових експертиз, не понесено.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. ст. 374-376, КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 390-1, ч.1 ст. 357, ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання за ст. 390-1 КК України 6 місяців арешту; за ч.1 ст. 357 КК України 2 роки обмеження волі; за ч.2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання не відбуте за вироком Южноукраїнським міським судом Миколаївської області від 30.09.2019 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 1 місяця позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання рахувати з 02.09.2021 року.

Речові докази:

компакт-диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом судового засідання від 03.03.2020 року (цивільна справа №486/386/20), залишити в матеріалах кримінального провадження;

коробки з-під мобільних телефонів, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, знищити;

товарні чеки в кількості 2шт. з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », залишити в матеріалах кримінального провадження;.

компакт-диск, з наявними відео-файлами та фотозображеннями з магазину «Кібернетик», залишити в матеріалах кримінального провадження;

товарні чеки в кількості 2шт. з магазинку « ІНФОРМАЦІЯ_4 », залишити в матеріалах кримінального провадження;

компакт-диск, з наявними відео-файлами з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », залишити в матеріалах кримінального провадження;

компакт диск, з наявними відео-файлами з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 », залишити в матеріалах кримінального провадження;

товарний чек про вчинення покупки в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_5 », залишити в матеріалах кримінального провадження;

флеш-картку та компакт-диск, з наявними відео-файлами проведення слідчого експерименту від 08.04.2021 року, залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а засудженим з моменту отримання копії вироку.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_1