ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/297/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
Вирок
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він у невстановлений час за невстановлених слідством обставин, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс, для власного вживання, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, маса якого, в перерахунку на висушену речовину, складає 14,074 г, який знаходився у полімерному пакеті, який незаконно зберігав без мети збуту за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , до 07 листопада 2019 року 11 години 58 хвилин, коли під час проведення огляду місця події за вищезазначеною адресою вказаний особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, було виявлено та вилучено співробітниками поліції.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту. Йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК у виді 1 місяця арешту. Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_8 є особою, що досягла пенсійного віку та є пенсіонером, однак суд в порушення вимог ч.3 ст.61 КК призначив йому покарання у виді обмеження волі з подальшим звільненням від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; обвинуваченого і його захисника, які частково підтримали вимоги прокурора щодо незаконності призначеного покарання, заперечили проти запропонованого прокурором виду покарання у виді арешту, вважаючи правильним призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд у відповідності до ст.ст.381, 382 КПК розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , що був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і був згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

А тому колегія суддів вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.61 КК обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 є особою, що досягла пенсійного віку, а тому з огляду на вимоги ч.3 ст.61 КК йому не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Суд наведених вимог кримінального закону не дотримався та призначив обвинуваченому за ч.1 ст.309 КК покарання у виді обмеження волі, що свідчить про неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому колегія суддів з огляду на щире каяття обвинуваченого та повне визнання ним своєї вини, його перше притягнення до кримінальної відповідальності, а також з огляду на відсутність обставин, які обтяжують покарання, вважає за можливе призначити йому за ч.1 ст.309 КК покарання у виді штрафу в розмірі, що передбачався кримінальним законом в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК України (в редакції кримінального закону, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4