Провадження № 1-кп/344/2/21
У Х В А Л А

12 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні засідання матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

04.10.2021 року захисник ОСОБА_7 подав клопотання, яким просить вважати долучений в судовому засіданні, прокурором в якості доказу диск для лазерних систем зчитування VERBATIM CD R700MB 52X spee vitesse velocidad 80 min» із комбінованим позначенням LH3130U2020020D5на який скопійована інформація про ДТП що мала місце 08.09.2020 року по вул. Івасюка в м. Івано-Франківську з відеореєстратора автомобіля марки Мitsubishi L200 реєстраційний номер НОМЕР_1 виданий свідком ОСОБА_8 недопустимим доказом, що не може бути використаний при прийнятті процесуального рішення і на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Захисник підтримав подане клопотання із мотивів викладених в ньому та просив його задовольнити.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Прокурор заперечив щодо заводнення вказаного клопотання, оскільки запис відео реєстратора свідком надано добровільно, доручення та визнання такого диску речовим доказом було здійснено відповідно до вимог КПК України. також вказав, що диск було оглянуто в судовому засіданні, і пні до, ні після огляду відеозапису стороною захисту не було заперечень щодо дослідження такого доказу та не вказувалося на його недопустимість.

Представник потерпілого та потерпілий заперечили щодо задоволення поданного клопотання, зіславшись на те, що є чітка правова позиція Верховного Суду України із даного приводу, а саме в аналогічній ситуації, де підтверджено можливість використання дисків, які надані свідками та іншими особами як доказ.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст.86,87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

В силу ч.3 ст. 89 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона захисту безпідставно виходить із того, що наданий слідчому свідком відеозапис було отримано поза процесуальним порядком. Наведеними кримінальними процесуальними нормами встановлено порядок отримання стороною обвинувачення від свідка ОСОБА_8 за його ініціативою і доброю волею, диска з відеозаписом із відеореєстратора, наданого за його письмовою заявою на ім`я слідчого (а. с. 156 т.1 ), що свідок підтвердив в судовому провадженні.

Доводи захисника про порушення вимог ч. 3,4 ст. 99 КПК з тих підстав, що наданий ОСОБА_8 відеозапис не є оригіналом документа, та в розпорядження суду не наданого оригіналу, є непереконливими.

Відхиляючи доводи клопотання в цій частині, суд виходить з того, що документом, як одним із джерел доказів відповідно до ст. 99 КПК є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали відеозапису та електронні носії інформації.

Згідно із Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» (ст. 5), ДСТУ 7157:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.03.2010 № 8 «Інформація та документація. Видання електронні. Основні види та вихідні відомості», електронним є документ, де інформація подана у формі електронних даних і для використання якого потрібні засоби обчислювальної техніки. Диски як матеріальні носії є способом збереження інформації з електронного документа, головною особливістю якого є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія, де оригінал електронного документа може існувати на різних носіях, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних про те, що наданий свідком ОСОБА_8 оптичний диск містить електронні документи, створені не відеореєстратором під час ДТП, що сталася 08 вересня 2020 року, а в інший час чи за інших обставин чи спосіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (ст.5), ДСТУ 7157:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.03.2010 №8 «Інформація та документація. Видання електронні. Основні види та вихідні відомості», електронним є документ, де інформація подана у формі електронних даних і для використання якого потрібні засоби обчислювальної техніки. Диски як матеріальні носії є способом збереження інформації з електронного документа, головною особливістю якого є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія, де оригінал електронного документу може існувати на різних носіях, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» у випадках його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожних з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

При цьому необхідно зважати на те, що згідно з ч. 4 ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Отримання тимчасового доступу до речей, документів і, за наявності підстав для того,розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, обумовлене, за приписами ст. 163 КПК, необхідністю доведення стороною кримінального провадження наявності достатніх підстав вважати, що без такого доступу та вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

За відсутності таких обставин, тим більше за умови добровільного надання документів стороною чи учасником кримінального провадження, у володінні яких вони перебувають, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей.

За правилами Глави 15 Розділу ІІ КПК України тимчасовий доступ до речей і документів стороні кримінального провадження надається на підставі ухвали слідчого судді місцевого суду під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження лише у випадку,коли в інший спосіб неможливо отримати речі і документи, які можуть мати значення у справі.

Долучений слідчим до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу компакт диск із записом обставин події з відео реєстратора автомобіля свідка ОСОБА_8 був виготовлений у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, яка була збережена у відео файлі свідком після фіксації події, яка відбулась 08.09.2020 року.

Окрім того, на думку Верховного Суду, диск як матеріальний носій є способом збереження інформації з електронного документа і вважається його оригіналом, а тому є належним та допустимим доказом у кримінальному провадження (Постанова Верховного Суду в справі №333/1539/16-к від 31.03.2021року)

Таким чином, ком пакт-диск з відеофайлом є носієм інформації, електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

Враховуючи викладене суд вважає компакт-диск допустимим доказом, який був отриманий органом досудового розслідування в порядку, встановленому КПК України, тому у задоволенні клопотання захисника слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86,87,89,93, 99, 132, 163, 350,371,372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 про визнання доказу недопустимим, - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_9

Повний тест ухвали складено та підписано 13 жовтня 2021 року.