Справа № 461/378/22
Провадження № 1-кс/461/266/22
17.01.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого,
адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до слідчого судді, в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 щодо не повідомлення ним ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та їх захисників у належні строки про таку процесуальну дію, як звернення до суду з клопотанням про продовження строку досудового розслідування та про місце, дату і час розгляду даного клопотання.
Як вбачається з даної ухвали та матеріалів провадження, клопотання слідчого про продовження строків досудового розслідування було підписано слідчим та погоджено заступником керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 04.01.2022 року і у той же день було зареєстровано у суді.
05 січня 2022 року скаржник скерував до суду електронного заяву про слухання справи за його відсутності. Наскільки відомо скаржнику, інший підозрюваний у кримінальному провадженні - ОСОБА_8 , не був належним чином повідомлений ні про наявність клопотання, ні про його скерування до суду, ні про дату і час призначення судового засідання.
Обґрунтовуючи скаргу, захисник також посилається на положення КПК України, наводячи наступне.
Згідно ч. 1 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 КПК України, слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного, свідка, потерпілого або іншого учасника кримінального провадження у встановлених цим Кодексом випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії.
Згідно ч. 1 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.
Скаржник вказує, що недотримання слідчим строків повідомлення особи про процесуальну дію призвело до неявки в судове засідання осіб на чиї права та обов`язки безпосередньо впливає судове рішення. В свою чергу, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 були позбавлені права ознайомитись із змістом та мотивацією клопотання слідчого, а суд був позбавлений можливості вислухати правову позицію іншої сторони, чим, на думку скаржника, було порушено принцип рівності учасників процесу в своїх правах, а також було порушено право особи на захист свого права.
З огляду на вищенаведене, скаржник вважає не повідомлення слідчим ОСОБА_10 ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та їх захисників у належні строки про таку процесуальну дію, як звернення до суду з клопотанням про продовження строку досудового розслідування, та про місце, дату і час розгляду даного клопотання, бездіяльністю.
Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав з мотивів наведених у ній та просив її задовольнити.
Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, про причини неявки слідчого суддю не повідомив.
Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Отже, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що передбачених КПК України, вважаю за можливе та необхідне розглянути таку у відсутності представника суб`єкта оскарження.
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи скаржника, приходжу до наступного висновку.
Згідно ч. 3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст.8 КПК України).
Згідно ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
До повноважень слідчого судді статтею 303 КПК України віднесено розгляд скарг на окремі рішення, дії та бездіяльність слідчого чи прокурора.
Пунктом 4 ч.3 ст.219 КПК України передбачено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Згідно ч. 2 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: 1) одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку у випадках, передбачених пунктами 1 і 2 частини третьої цієї статті; 2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні нетяжкого злочину; 3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 294 КПК України, якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 4 частини третьої статті 219 цього Кодексу, такий строк може бути продовжений у межах строків, встановлених пунктами 2 і 3 частини четвертої статті 219 цього Кодексу до шести місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора.
Відповідно до ч.1 статті 295-1 КПК України, у випадках, передбачених ст.294 цього Кодексу, продовження строку досудового розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, постановленої за відповідним клопотанням прокурора або слідчого.
Також стаття 295-1 КПК України встановлює, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку досудового розслідування протягом трьох днів з дня його одержання, але в будь-якому разі до спливу строку досудового розслідування, за участю слідчого або прокурора, а також підозрюваного та його захисника, у разі розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру.
Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про продовження строку досудового розслідування до повідомлення особі про підозру у разі його протиправності та необґрунтованості.
Крім підстав, передбачених частиною четвертою цієї статті, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про продовження строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру, якщо слідчий не доведе, що додатковий строк необхідний для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду, або для проведення чи завершення проведення експертизи, за умови що ці дії не могли бути здійснені чи завершені раніше з об`єктивних причин, а також якщо досліджені під час вирішення цього питання обставини свідчать про відсутність достатніх підстав вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, яка дала підстави для повідомлення про підозру, та/або підозрюваний причетний до цієї події кримінального правопорушення.
Про відмову у задоволенні клопотання про продовження строку досудового розслідування слідчим суддею постановляється вмотивована ухвала.
Аналіз положень чинного КПК України свідчить про те, що вони не містять вимог, відповідно до яких на слідчого покладено обов`язок повідомлення сторін кримінального провадження про таку процесуальну дію, як звернення до суду з клопотанням про продовження строку досудового розслідування та про місце, дату і час розгляду даного клопотання.
Не наведено таких положень захисником і у ході розгляду скарги.
Положення ст.ст. 111, 131, 135 КПК України, на які посилається захисник визначають порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, однак такі не встановлюють обов`язку органу досудового розслідування повідомлення сторін кримінального провадження про звернення до суду з клопотанням про продовження строку досудового розслідування та про місце, дату і час розгляду даного клопотання.
Отже, встановлені в ході розгляду скарги, обставини наведені вище свідчать про її необґрунтованість.
Крім того, оцінюючи прохальну частину скарги, слід відзначити наступне.
До повноважень слідчого судді статтею 303 КПК України віднесено розгляд скарг на окремі рішення, дії та бездіяльність слідчого чи прокурора. Наведений у статті 303 КПК України перелік таких рішень, дій чи бездіяльності є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до положень статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Наведений перелік рішень слідчого судді також є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає і не наділяє слідчого суддю повноваженнями визнати бездіяльність відповідних посадових осіб незаконною.

Таким чином, спосіб захисту інтересів обраний скаржником наведений у прохальній частині скарги, а саме «визнання протиправною бездіяльність слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 щодо не повідомлення ним ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та їх захисників у належні строки про таку процесуальну дії, як звернення до суду з клопотанням про продовження строку досудового розслідування та про місце, дату і час розгляду даного клопотання», не відповідає наведеним положенням, що само по собі є окремою підставою для відмови в задоволенні скарги.

Виходячи з вищенаведеного, приходжу до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

постановив :

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1