Справа № 446/940/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/716/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 червня 2021 року,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладено на останнього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді застави залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання із заставою, процесуальними витратами, заходами забезпечення кримінального провадження та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 10 березня 2018 року близько 01 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним по автодорозі, у напрямку виїзду за межі с. Забужжя, Кам`янка-Бузького району, Львівської області, при проїзді ділянки вказаної автодороги у районі електроопори № 85, грубо порушив вимоги Р.1 п.п.1.5,1.10 (у частині визначення термінів «Дорожня обстановка» «дорожні умови»); Р.2 п.п.2.3.б), д); Р.12. п.п.12.3,12.4,12.9 б) Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що він рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості у населеному пункті-50 км/год, проявив неуважність до дорожньої обстановки, без причин технічного характеру виїхав на зустрічну смугу руху та з моменту настання об`єктивної можливості виявити перешкоду у вигляді пішоходів, які знаходилися на лівому узбіччі по напрямку руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що призвело до наїзду даного транспортного засобу на пішохода ОСОБА_9 .

Внаслідок порушення ОСОБА_6 правил дорожнього руху потерпілий ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи №99/2018 від 10 квітня 2018 року отримав тілесні ушкодження: забій головного мозку важкого ступеня, внутрішньо мозковий крововилив лівої скроневої частки, закритий перелом обох кісток середньої третини лівої гомілки, скальповану рану правої лобно-тім`яної скроневої ділянки голови, садна та забої обличчя, тазу в ділянці клубової кістки зліва, передньої поверхні лівого колінного суглобу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є занадто суворим.

Вважає незаконним та винесеним з порушенням норм КПК України вирок суду в частині стягнення на користь ОСОБА_9 30 000 грн. документально підтверджених процесуальних витрат на правову допомогу.

Звертає увагу на дані, які позитивно характеризують його особу за місцем проживання.

Зазначає, що суспільної небезпеки не представляє, не веде антигромадський спосіб життя, має міцні соціальні зв`язки, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, перебуває на обліку у центрі зайнятості населення.

Наголошує, що керування транспортним засобам є єдиним джерелом його доходу, оскільки фізичної роботи він виконувати не може у зв`язку із вадами здоров`я.

Акцентує, що повністю відшкодував витрати на лікування ОСОБА_9 і надав кошти в сумі 87 000 грн. Окрім цього, добровільно та в повному обсязі відшкодував матеріальну та моральну шкоду, про що свідчить заява потерпілого та законного представника, які просять не застосовувати щодо нього покарання у вигляді позбавлення волі та не позбавляти прав керування транспортним засобом.

Вважає незаконними дії суду в частині стягнення з нього витрат на правову допомогу, оскільки в судовому засідання відповідні докази не були досліджені і ухвала про дослідження доказів 03 червня 2021 року судом не виносилась.

Зазначає, що він та йог захисник не мали змоги висловити свої доводи та заперечення з цього приводу.

Просить скасувати вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 червня 2021 року в частині призначеного покарання і стягнення з нього на користь ОСОБА_9 30 000 грн. витрат на правову допомогу та ухвалити новий вирок, яким застосувати покарання у вигляді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, звільнивши його у відповідності до вимог ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробовуванням строком на один рік.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення, в якому просить відмовити в задоволенні такої та залишити в силі вирок суду першої інстанції.

Зазначає, що суд законно та обґрунтовано задоволив заяву потерпілого про відшкодування понесених та документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з наданням йому правової допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення законного представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 та виступ представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , думку прокурора про заперечення апеляційної скарги та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам місцевий суд дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до кримінальних правопорушень проти безпеки руху.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особу та призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України і підставно звільнив останнього від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, що, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ті, пом`якшуючі покарання обставини, на які покликається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції теж враховані.

Крім цього, на переконання колегії суддів, місцевий суд оцінивши в сукупності обставини справи передусім з точки зору суспільної небезпеки винної особи та характеру вчиненого кримінального правопорушення, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, підставно призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на допущені ним численні грубі порушення «Правил дорожнього руху», що призвели до заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Таким чином, думки потерпілої сторони в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що у даному конкретному випадку, покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка також полягає у запобіганні вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Окрім цього, обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, обвинувачений ОСОБА_6 покликається на незаконність дій суду в частині стягнення з нього витрат на правову допомогу, оскільки в судовому засідання відповідні докази не були досліджені і ухвала про їх дослідження судом не виносилась, а також ні він, ні його захисник не мали змоги висловити свої доводи та заперечення з цього приводу.

Разом з тим, такі твердження апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Так, процесуальні витрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 (провадження №13-47кс20) прийшла до висновку, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено ухваленням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.
Ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України.
За результатами перевірки матеріалів справи, а саме: аудіозапису, журналу судового засідання від 03 червня 2021 року (а.с.100-102), колегією суддів встановлено, що учасникам судового провадження головуючим-суддею оголошувалось про наявність клопотання, поданого представником потерпілого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_8 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 процесуальних витрат на правову допомогу та з`ясовувалась їх думка з цього приводу, однак, жодних заперечень, як обвинуваченим ОСОБА_12 , так і його захисником адвокатом ОСОБА_11 ні на стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами, ні під час судових дебатів висловлено не було.
Що стосується покликання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом не виносилась ухвала про вирішення питання стягнення витрат на правову допомогу, то колегія суддів вважає таке безпідставним, оскільки у разі заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат, суд вирішує питання щодо їх розподілу, ухвалюючи лише остаточне рішення (вирок або ухвалу).
Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 червня 2021 року, відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4