ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/2765/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/2937/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , належним чином повідомленого про розгляд справи від якої надійшла заява про розгляд справи без неї, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 18.08.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 16.10.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції обґрунтував його тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати. Ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час, з 22:00 до 07:00 або цілодобово з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1,2,3,4,8 ч.5 ст.194 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що прокурор жодним чином не підтвердив, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Вважає, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу вигляді тримання під вартою .

Вважає, що належної процесуальної поведінки можливо досягти шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Також зазначила, що відповідного до характеристики, наданої ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.04.2021 року №1241 стосовно ОСОБА_7 , останній характеризується позитивно.

Вважає, що у даному кримінальному провадженні відсутні кваліфікуючі ознаки ч.2 ст. 307 КК України, про що стороною захисту подано чисельні клопотання про визнання доказів недопустимими.

Зазначила, що ухвала суду першої інстанції від 07.07.2021 року про продовження строку визначала порядок застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 застави, про що не було зазначено в оскаржуваній ухвалі, що є порушенням прав обвинуваченого.

Також вказала, що судом першої інстанції в судовому засіданні 18.08.2021 року під час проголошення вступної та резолютивної частини ухвали, не було повідомлено учасникам справи протягом якого часу буде складений повній текст ухвали, що на думку апелянта, свідчить, що дії судді Ленінського районного суду м.Харкова є несумісні зі стандартами об`єктивного критерію безсторонності суду.

Позиція учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений підтримав вимоги апеляційної скарги його захисника та просив задовольнити її в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, позицію прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Такі висновки суду не є безпідставними з огляду на зміст обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , який органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч. 2 ст. 307 КК України, що є тяжкими злочинами, діяльність мала епізодичний характер.

Крім того, згідно обвинувального акту вбачається, що злочини вчинялися за допомогою мережі Інтернет. Враховуючи встановлені обставини, посилання суду на можливість обвинуваченого вжити заходів до переховування, впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення є вмотивованими.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Беручи до ваги висновки ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що тяжкість інкримінованого злочину обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними, оскільки судом першої інстанції неодноразово було його продовжено та враховано не лише тяжкість інкримінованого злочину, а й підстави, передбачені ст.ст. 177,178,183 КПК України.
Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів або прекурсорів, а саме незаконне придбання, зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене повторно, що є злочином підвищеної небезпеки для суспільства, на думку колегії суддів свідчить про наявний суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
За таких обставин, посилання апелянта на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, яким неможливо запобігти більш м`якими запобіжними заходами.
Що стосується посилання захисника на позитивну характеристику ОСОБА_7 видану ІНФОРМАЦІЯ_2 , то такі доводи не спростовують та не зменшують встановлені судом першої інстанції ризики.

Доводи про відсутність кваліфікуючі ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, колегія суддів до уваги не бере, оскільки в даному випадку це не є предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції та таким доводам буде надана оцінка судом першої інстанції під час винесення судом першої інстанції остаточного рішення.

Посилання захисника на відсутність у оскаржуваній ухвалі відомостей щодо визначення ОСОБА_7 застави, яку йому було визначено ухвалою від 07.07.2021 року, як на одну з підставу для скасування ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів до уваги не бере виходячи з наступного.

Частиною 7 ст.182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою ст. 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, з моменту визначення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави, останній або його заставодавця не обмежені у часі щодо її внесення. Крім того відомостей щодо скасування ухвали про визначення обвинуваченому розміру застави, матеріали справи не містять.

Доводи сторони захисту про те, що 18.08.2021 року судом першої інстанції під час проголошення вступної та резолютивної частини ухвали, було порушено вимоги ч.2 ст. 376 КПК України, що на думку апелянта, свідчить про несумісність дій судді Ленінського районного суду м.Харкова зі стандартами об`єктивного критерію безсторонності суду, заслуговують на увагу про те не спростовує висновків суду щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 18.08.2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.10.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4