Номер провадження: 11-сс/813/904/21
Номер справи місцевого суду: 521/5212/21 1-кс/521/1690/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.0.2021 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000414 від 08.04.2021року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.127, ч.2 ст.189 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.04.2021 року було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_10 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000414 від 08.04.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.146, ч.2 ст.127, ч.2 ст.189 КК України та накладено арешт на майно вилучене 13.04.2021 року під час обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , та яке перелічене в резолютивній частині ухвали, із забороною розпорядження, відчуження та користування вказаним майном.
(-мобільний телефон марки «Realmi-xiomi», моделі № 2006C3MNB, чорного кольору, з сім-картою;
-грошові кошти: 16 купюр: номіналом по 100 доларів США із номерами: LA55236503A,LO15415188D,LB64647603K,MI03453550A,KB32457527FB2,KB78227343CB2,KB35621056EB2,LA37825115AA1,LA37825117AA7,LA37825116AA1,LA37825115AA1,LA37825114AA1,LA37875113AA1,LA37825111AA1,LA37825112AA1,LA37825118AA6, купюри номіналом 1000 гривень із номерами: АВ1164003, БА6224552, АА0775857, АД3645531, АД3024146, АБ3777540, 2 купюри номіналом 500 гривень із номерами: ХЄ378816337, ХЄ0926082, 1 купюра номіналом 200 гривень із номером: КК7461587, 2 купюри номіналом 200 гривень із номерами: МР7072210,УЧ6692318, 4 купюри номіналом 20 гривень із номерами: НС,,ЮВ8079877,УД2705150,ЮВ7717728, 4 купюри номіналом 10 гривень із номерами: ХБ4925579 Х,ЮБ2397610,ЮБ0682445.ЮИ0277873, 2 купюри номіналом 5 гривень із номерами ЮД6540123,ЮЗ6301993,1 купюра номіналом 1 гривня із номером: УН4127238,2 купюри номіналом 500 гривень із номерами: ФБ0560994,АТ29467, 1 купюра номіналом 200 гривень. БД1773538 , 1 купюра номіналом 100 гривень із номером УИ7613364, 2 купюри номіналом 20 гривень із номерами: ЮБ3079673,ЮБ9743460, 2 купюри номіналом 10 гривень із номерами: ЮВ0508549,УВ 9050419, 1 купюри номіналом 2 гривні з номером СБ6675714, 1 купюра номіналом 1 гривні з номером: РД4463200;
-посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_1 та чорнові записи;
-наручники металеві, маркування № НОМЕР_2 , із ключем до них;
-мобільний телефон марки «Iphone Х space gray» 64, imei НОМЕР_3 , без сім карти та коробку до нього;
-мобільний телефон марки «Samsung» моделі « galaxy a02» imei НОМЕР_4 , imei2 НОМЕР_5 ,чорного кольору;
-3 маски «балаклави» із тканини чорного кольору, рукавиці будівельні із тканини чорного кольору;
-договір найму житлового приміщення від 05.04.2021 року на 2 арк., накладну від 02.03.2021 року 2 примірника по 1 арк., товарний чек № 15392 від 02.03.2021 року на 1 арк., заявку на доставку товару та чеки на 9 арк., фрагмент аркушу паперу із записами;
-зубну щітку сіро-білого кольору, машинку для гоління «Gillette» синьо-чорного кольору, кусачки для нігтів, сумку «Collistar», сумку «Pantenol», в якій знаходилися дезодорант, два станки для гоління, зубна щітка, дезодорант;
-кофту « Reebok» біло-синього кольору, спортивні штани, сорочку зеленого кольору, синьо-оранжеву куртку, светр сірий, сині джинси, чорні спортивні штани, чорну кофту, кофту сірого кольору, джинси синього кольору та інші речі).

Своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя мотивував тим, що вилучене майно може бути предметом злочину та можуть містити відомості про обставини вчинення злочину.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню з наступних підстав.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що:
- слідчим суддею жодним чином не була встановлена правова природа вилучених у ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 1600 доларів США;
- будь-якого відношення означені кошти до даного кримінального провадження не мають;
- слідчим суддею не враховано, що вилучені кошти є особистою власністю ОСОБА_8 та є необхідними для забезпечення належного рівня життя сім`ї підозрюваного (зокрема дружини та двох малолітніх дітей).
-на момент винесення ухвали оскаржуваної ухвали вилучене майно не було визнано речовими доказами;
- до мобільних телефонів, вилучених під час обшуку не може бути застосована спеціальна конфіскація, оскільки власники означеного майна не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні;
- судом першої інстанції було порушено строк накладення арешту;
- відсутні правові підстави на накладення арешту на майно, однак судом це проігноровано.
На підставі вищевикладеного просить ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.04.2021 року скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти у розмірі 1600 доларів США (16 купюр, номіналом по 100 доларів США) та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого в цій частині відмовити.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати арешт накладений на майно, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд виходить з наступного.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
Так, положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Апеляційний суд, дослідивши клопотання слідчого та надані до нього матеріали, заслухавши пояснення прокурора, вважає, що слідчий суддя задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно передчасно, оскільки не звернув уваги на невідповідність клопотання приписам ч.2 ст. 171 КПК України.
Так, в клопотанні слідчого про арешт майна зазначено, що що 08.04.2021 року до ЧЧ відділу поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області звернулась із заявою ОСОБА_11 , в інтересах громадянина Греції ОСОБА_12 , про те, що його знайомий ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув до міста Одеси, а саме до Міжнародного аеропорту Одеса у лютому 2021 року, після чого зник у невідомому напрямку та до теперішнього часу на зв`язок не виходить, користувався номером мобільного телефону НОМЕР_6 . Під час досудового розслідування здобуто відомості, які свідчать про незаконне позбавлення волі невстановленими особами ОСОБА_13 , з корисливих мотивів.
За даним фактом 08.04.2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000414 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст.127, ч.2 ст.189 КК України.
В ході досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13.04.2021 року, було проведено обшук житла за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого були виявлені та вилучені речі відповідно до клопотання, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, яке зберегло на собі сліди кримінального правопорушення.
16.04.2021 року слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси задовольнив клопотання про арешт посилаючись, що є достатньо підстав вважати, що майно, яке було виявлено та вилучено 13.04.2021 під час проведення обшуку за вищевказаною адресою має значення речового доказу у кримінальному провадженні.
Разом з тим, перевіривши клопотання слідчого апеляційний суд вважає, що воно не відповідає вимогам ч.1 ст.171 КПК України.
В клопотанні слідчого містяться тільки посилання на норми закону, якими передбачена підстава для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, без її обґрунтування.
Як вбачається з матеріалів судової справи, до клопотання слідчого доданий витяг з ЄРДР, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, протокол обшуку від 13.04.2020 року.
Однак, до клопотання не додана постанова про визнання майна, на яке слідчий просив накласти арешт, речовим доказом, тобто не доведено, що вилучене майно є речовим доказом.
Таким чином, аналіз матеріалів провадження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції показав, що клопотання та долучені до нього матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
В судовому засіданні прокурор пояснив, що вилученні речі та майно постановою слідчого були визнані речовим доказом, однак на даний час по матеріалам кримінального провадження призначене експертне дослідження та вказана постанова перебуває в експертній установі, однак доказів призначення експертного дослідження прокурором не надано.
Крім того, в обґрунтування мети накладення арешту на грошові кошти, прокурор зазначив, що арешт необхідний з метою забезпечення цивільного позову, однак доказів подання цивільного позову стороною обвинувачення не надано.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що за наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно його розглянути, у зв`язку з чим висновок слідчого судді про задоволення такого клопотання, враховуючи вищезазначені порушення, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними нормами закону.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчим суддею при розгляді клопотання не були дотримані в повному обсязі вимоги КПК України, з огляду на встановлену апеляційним судом невідповідність клопотання прокурора вимогам закону, що унеможливлювало розгляд даного клопотання по суті, та яке слідчий суддя не повернув органу досудового розслідування, відповідно до приписів ч.3 ст. 172 КПК України, а прийняв його до розгляду та розглянув, що є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.
З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст.171 КПК України, яка небула усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч.3 ст.172 КПК України, та приймаючи до уваги те, що кримінальне провадження на даний момент перебуває на стадії досудового розслідування, строк якого ще не закінчився, що дає можливість прокурору усунути недоліки клопотання та повторно, у разі подальшого існування підстав для накладення арешту на вилучене майно, звернутися до слідчого судді районного суду з клопотанням про накладення арешту на майно мотивувавши його належним чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання слідчого прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

При таких обставинах, відповідно до вимог ст. 407 ч. 3 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення зазначених недоліків.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеській апеляційний суд,
постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.04.2021 року про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000414 від 08.04.2021року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.127, ч.2 ст.189 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого в слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000414 від 08.04.2021 року за ч.2 ст.146, ч.2 ст.127, ч.2 ст.189 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, протягом 72 годин з часу отримання копії повного тексту цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4