Справа № 206/1887/21
Провадження № 1-кп/206/36/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого суді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000021 від 09.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 146 КК України, учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник-адвокат ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2021 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000021 від 09.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_3 усвідомлюючи, що він обвинувачується у злочинах, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносяться до нетяжких та тяжких злочинів, за які передбачено покарання до восьми років позбавлення волі,у зв`язку з чим є ще одна підстава вважати, що ОСОБА_3 усвідомлюючи про покарання, яке йому передбачено, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду. Також ОСОБА_3 раніше порушував вимоги застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та самовільно залишив місце свого мешкання, при цьому пошкодивши та знявши електронний засіб контролю, та не з`явився до судового засідання призначеного на 08.09.2021, після чого почав переховуватись від суду, в зв`язку з чим останнього було оголошено в розшук. Разом з тим, ОСОБА_3 перебуваючи на свободі може незаконно вплинути на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки останньому відомо їх анкетні дані та місце мешкання. Крім того, обвинувачений в судовому засіданні зазначав, що хоче зустрітися з потерпілими та свідками за для доведення його невинуватості. Разом з тим, ОСОБА_3 не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що може спонукати його до вчинення нових корисливих злочинів, крім того, ОСОБА_3 будучи раніше судимим за злочини проти власності, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову, вчинив нові умисний корисливий злочин. Враховуючи викладене, вважав, що ризики передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України наразі існують, у зв`язку з чим просив вказане клопотання задовольнити, та продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки кримінальне правопорушення пов`язане із застосуванням насильства. Щодо заявленого клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, заперечував, оскільки вважав, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків.
Захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити відносно ОСОБА_3 запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, оскільки ризик на який посилається прокурор в частині впливу на потерпілих та свідків є необґрунтованим, оскільки свідки та потерпілі допитані в судовому засіданні. Окрім того зазначив, що ОСОБА_3 усвідомив свої дії, щодо порушення ним домашнього арешту та в подальшому зобов`язується цього не роботи. Також зазначив, що відносно ОСОБА_3 наразі не винесено вирок, а тому посилання прокурора щодо переховування від суду у зв`язку із можливістю застосування відносно останнього по вказаному кримінальному провадженню покарання є передчасним та таким, що фактично порушує права ОСОБА_3 передбачені ст. 62 Конституцією України.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, та змінити відносно нього запобіжний захід на більш м`який. Разом з тим зазначив, що клопотання прокурора є необґрунтованим, надуманим, а висунуте відносно нього обвинувачення є недоведеним.
Суд, вивчивши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.
Статтею 8 КПК України кримінальне провадження, визначено що здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у Кримінальному проваджені, а також, і у відповідності з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Згідно зі змістом ст. 131 та ст. 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Частиною першою ст. 199 КПК України, визначено що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2021 обвинуваченому ОСОБА_3 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, починаючи з 15 грудня 2021 року до 10 лютого 2022 року до 12 год. 00 хв. включно.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Так, згідно з позицією Європейського суду з прав людини питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Частиною першою ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою та клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 і захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, у відповідності до ст. ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання, зокрема за ч. 2 ст. 289 КК України - позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, та вважає наявними підстави для продовження ОСОБА_3 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.
Ризиками, які суд оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, та можливого вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки останній не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що може спонукати його до вчинення нових корисливих злочинів, крім того, ОСОБА_3 будучи раніше судимим за злочини проти власності, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову, вчинив нові умисний корисливий злочин.
Таким чином, ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не перестали існувати.
Отже, ризики передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , на сьогодні не перестали існувати.
Разом з тим, суд зазначає, що наведений ризик в клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, а саме незаконного впливу на свідків та потерпілого, на сьогодні є доведеним, оскільки під час судового засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив, що має намір зустрітися з потерпілими та свідками за для доведення його невинуватості, про що також було зазначено прокурором під час розгляду заявленого клопотання, а отже суд вважає, що ризик передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України є таким, що продовжує існувати.
Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також, враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Дані відносно осіб обвинуваченого враховуються судом, як соціальні зв`язки обвинуваченого, їх вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою обвинуваченого, та вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюються у вчиненні низки злочинів, серед яких тяжкий злочин, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Тому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 в частині зміни запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.
Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.
Враховуючи вищевикладене, суд, вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, як наслідок відмовити захиснику-адвокату ОСОБА_5 та обвинуваченому ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про обрання більш м`якого запобіжного заходу.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 7,9, 177, 178, 199, 331, 370, 372КПК України, суд, - ПОСТАНОВИВВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000021 від 09.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України - задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів починаючи з 09.02.2022 до 07.04.2022 включно до 12 год. 00 хв.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю - відмовити.
Ухвали суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1