Справа № 466/6418/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/868/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
та їх захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суд м. Львова від 31 серпня 2021 року про продовження строку тримання під вартою з визначенням розміру застави обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а :
ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2021 року задоволено клопотання прокурора, продовжено термін дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 21 вересня 2021 року до 19 листопада 2021 року включно.
У відповідності до положень ст. ст. 182, 183 КПК України визначено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У відповідності до положень ст. ст. 182, 183 КПК України визначено обвинуваченому ОСОБА_8 заставу у 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з-під варти та повідомити про це суд.
З моменту звільнення обвинувачених з-під варти у зв`язку з внесенням застави вони будуть вважатися таким, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави у вищевказаному розмірі покладено на обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися за межі м. Львова, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Попереджено обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що у випадку невиконання ними вищезазначених обов`язків їм може бути змінено заставу на більш суворий запобіжний захід.
Контроль за виконанням цієї ухвали покладено на прокурора Галицької окружної прокуратури ОСОБА_10 .
Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2021 року адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати та застосувати до обвинувачених більш м`який запобіжний захід.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ухвала є незаконною та такою, що винесене з грубим порушенням процесуального права та без врахування аргументів сторони захисту.
Повідомляє, що до клопотання не додано відеозаписів камер зовнішнього спостереження, не надано перелік свідків, яких було допитано під час судового засідання.
Наголошує, що прокурором не надано доказів та не доведено, що обвинувачені будуть переховуватися від органів досудового розслідування, суду та слідства, а його клопотання не відповідає вимогам ст. 184КПК України.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 після вручення повідомлення про підозру повернувся додому та добровільно прибув до суду у встановлений час для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не вживав жодних дій, які дали підстави стверджувати про наявність ризиків передбачених ст. 177КПК України.
Також наголошує, що з сторони ОСОБА_8 , який частково визнав свою вину, не вчинялося жодних дій, які б свідчили про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
Звертає увагу, що оскаржувана ухвала ґрунтується виключно на припущеннях, в ухвалі не відображено доводів сторони захисту, відсутні будь-які докази.
Наголошує, що розмір застави є непомірним для обвинувачених з врахуванням їх майнового та сімейного стану.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання колегією суддів першої інстанції встановлено, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням в інше сховище автомобіль.
Також колегією судів першої інстанції враховано дані про особу обвинувачених, їх вік, сімейний та матеріальний стан, крім того враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинувачених, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого колегія суддів місцевого суду дійшла висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком колегії суддів першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 колегія суддів місцевого суду враховувала не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім цього, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 особливо тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачуються, а також ті обставини, що відсутні дані про їх позитивну репутацію, колегія суддів не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Інші доводи апеляційної скарги висновків колегії суддів не спростовують.
Частиною 4 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Крім того, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь яким чином перешкоджати становленню істини у кримінальному провадженні.
Так, визначаючи розмір застави, суд враховував особи обвинувачених, їх майновий стан та матеріальне становище, а також вірно дійшов висновку щодо визначення розміру застави ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у максимальному розмірі.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про те, що запобіжний захід тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, забезпечить виконання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покладених на них процесуальних обов`язків.
За сукупності таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано продовжено раніше застосований до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова 31 серпня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4