ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 663/2867/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/819/576/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: адвоката ОСОБА_7 ,

Підозрюваного: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000443 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Скадовського районного суду Херсонської області від 28 вересня 2021 року, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання заступника начальника СВ Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області та відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26 листопада 2021 року, включно.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник підозрюваного
ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій зазначає про те, що оскаржувана ухвала слідчого судді Скадовського районного суду Херсонської області є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим просить постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що враховуючи особу підозрюваного до ОСОБА_8 можливим було б застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, не порушуючи норми КПК України, оскільки тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом і не відповідає практиці ЄСПЛ та нормам кримінального процесуального закону.
Зазначає, що підозрюваному ОСОБА_8 не має сенсу переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки саме він 25 серпня 2021 року видав слідчому майно, яке напередодні забрав у потерпілого ОСОБА_9 та жодних дій, які б свідчили про наміри переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду не вчиняв, хоча і мав таку можливість.
Також вважає, що покази потерпілого ОСОБА_10 жодним чином не свідчать про наявність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, так як з показів потерпілого вбачається, що всі речі потерпілого забрав ОСОБА_9 , у той час як між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 виникла суперечка, яка переросла у бійку, при цьому тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя та здоров`я, були завдані потерпілому вже після заволодіння ОСОБА_9 його майном та знову ж таки пов`язані з неприязними стосунками між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .
Слідчий суддя дійшов до висновку, що наявні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду і вчинити інший злочин, лише у зв`язку із тим, що йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що не відповідає практиці Європейського суду з прав людини (справа «Бойченко проти Молдови», «Беччієв проти Молдови» та «Сарабан проти Молдови»).
Враховуючи наведене вище вважає оскаржувану ухвалу такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку із чим, враховуючи особу підозрюваного та його процесуальну поведінку, зазначає про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є невмотивовано жорстоким, а тому просить обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який, а саме особисте зобов`язання.
Заслухавши суддю - доповідача, захисника, підозрюваного, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Зі змісту ч. 1 ст. 183 КПК України слідує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, задовольняючи клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя послався на існування правових підстав для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 саме такого виду запобіжного заходу.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів. При цьому твердження апеляційної скарги захисника про відсутність обставин, які виправдовують необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непереконливими.
Як вбачається із матеріалів провадження 28 вересня 2021 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2
ст. 187 КК України (а.п.51-52).
Слідчий суддя під час розгляду клопотання перевірив вагомість наявних доказів, які вказують на наявність підстав підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175).
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України підтверджується наступними доказами: протоколом огляду місця події від 26.08.2021; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом огляду предметів добровільно виданих ОСОБА_8 від 25.08.2021; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 26.08.2021; висновком судово-медичної експертизи №96/К-к від 30.08.2021; протоколом огляду та вилучення мобільного телефону потерпілого; протоколом допиту ОСОБА_14 ; протоколом допиту ОСОБА_15 ; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 09.09.2021; протоколом пред`явлення для впізнання речей потерпілому ОСОБА_10 ; протоколом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_10 ; висновком додаткової судово-медичної експертизи №26/96 мкп від 23.09.2021 року.
Виходячи з наявних матеріалів, суд погоджується з висновком слідчого судді про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення за стандартом доказування «обґрунтована підозра».
Відхиляючи доводи захисту щодо необґрунтованості підозри, суд звертає увагу, що на цьому етапі при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходи суд не оцінює докази на предмет наявності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого діяння, а саме наявності в його діях того чи іншого елементу складу злочину, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів відповідно до ст.178 КПК України також враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за яке законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, відомості про особу підозрюваного, який офіційно непрацевлаштований, постійного джерела доходу не має, раніше притягувався до кримінальної відповідальності (а.п.44-47), що свідчить про негативну репутацію, стійку злочинну спрямованість дій ОСОБА_8 .
Таким чином, враховуючи обставини вчинення, характер дій та спосіб вчинення кримінального правопорушення, факт того, що ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відсутність у підозрюваного настільки міцних соціальних зв`язків, які стримували б його від ухилення від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вказані обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі незастосування до підозрюваного запобіжного заходу, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, останній, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити або спотворити речові докази у даному кримінальному провадженні, що виправдовує необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що свідчить про неможливість запобігання наведеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як про те вказує апелянт.
Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.
Твердження апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованими та зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтом обставин, встановлених судом.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею дотримані як вимоги ст.ст.176, 177, 178, 183 КПК України, так й права осіб, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі достатні мотиви, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката
ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Скадовського районного суду Херсонської області від 28 вересня 2021 року відносно ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4