ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 636/1212/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2916/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого та прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 07 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, не непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України з призначенням покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 29 січня 2019 року, а саме з моменту затримання та зараховано йому у відбуття покарання час тримання під вартою із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 5720 гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишено раніше обраний тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Вказаним вироком встановлено, що 28 січня 2019 року приблизно о 14 годині, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , маючи намір на позбавлення життя ОСОБА_10 , прийшов до її квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де діючи умисно, з мотивів особистої образи, стоячи навпроти ОСОБА_10 , за допомогою заздалегідь заготовленого точильного каменю, поміщеного у згорток тканини, тримаючи його у правій руці, наніс ним не менше 15 ударів в область голови ОСОБА_11 , чим спричинив їй наступні тілесні ушкодження: забійні рани на обличчі у лобній області та на волосяній частині голови у лівій лобній області, крововиливи з внутрішньої поверхні м`яких тканин волосяної частини голови, синці та садна на обличчі. За ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження кваліфікуються наступним чином: рани голови, враховуючи відсутність даних про клінічний перебіг та ступінь крововтрати ушкодження легкого ступеню, які викликали короткочасний розлад здоров`я; синці та садна легкі тілесні ушкодження.
Після нанесення вказаний тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , подолавши волю потерпілої до опору, та продовжуючи свій злочинний умисел на умисне заподіяння смерті ОСОБА_10 , заклеїв останній рот липкою стрічкою «Скотч» та поклавши їй зверху на обличчя подушку, за допомогою фізичної сили почав здавлювати її та стискати шию ОСОБА_10 , від чого у останньої виникли тілесні ушкодження: садна на передній поверхні треті шиї смугоподібного характеру, які утворились внаслідок завалювальної дії та дії тертя подовженого предмету, який під час контакту мав властивості тупого твердого; декілька окремих саден на шиї, які утворились внаслідок дії тертя тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею; синець в зоні лівої щоки, який утворився внаслідок ударної або здавлю вальної дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею; дрібні садна та крововиливи в зоні червоної облямівки верхньої губи справа та ознаки крововиливу в м`які тканини навколо губ праворуч. У результаті дій ОСОБА_12 потерпіла ОСОБА_10 померла. Причиною смерті останньої стала механічна асфіксія внаслідок закриття дихальних отворів та шляхів, а також травмуючи дії в зону шиї, яка супроводжувалась розвитком гострої дихальної недостатності. За ступенем тяжкості тілесних ушкоджень механічна асфіксія кваліфікується за критерієм небезпеки для життя як тяжке тілесне ушкодження. Так, довівши злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 самостійно припинив свої протиправні дії та з місця вчинення злочину зник.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом першої інстанції за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на надмірну суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, просив про скасування вироку в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначив, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, належним чином не врахував ті обставини, що ОСОБА_7 визнав вину та щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв слідству у розкритті кримінального правопорушення.

За час проведення слідства ОСОБА_7 багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення.

Наголосив також на обставинах, які характеризують особистість обвинуваченого, а саме на тому, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, цивільну дружину та доньку.

З урахуванням усіх перелічених обставин, вважає за можливе призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання в межах санкції інкримінованої йому статті.

Вказаний вирок було оскаржено також прокурором у кримінальному провадженні, проте до початку розгляду справи останній відмовився від свої апеляційних вимог, надавши письмову заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили про її задоволення.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги не надавала.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних доводів щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , який в силу ст. 89 КК України не судимий, не одружений, не працевлаштований, не має реєстрації місця проживання на території України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо, страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану під час вчинення злочину ОСОБА_7 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

При цьому, обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, встановлено не було.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий строк покарання в межах санкції статті.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Надаючи оцінку твердженню захисника обвинуваченого щодо необхідності врахування таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття ОСОБА_7 та активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, будучи допитаним у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав лише частково, вказуючи, що смерті потерпілої не бажав та заперечуючи те, що заклеїв скетчем рот останній.

Вказана позиція обвинуваченого, на переконання колегії суддів не може свідчити про повне визнання ним своєї вини у вчиненому, негативній оцінці вчиненого діяння, бажання виправити ситуацію та готовність понести заслужене покарання, що є характеризуючими ознаками щирого каяття.

Як на підставу пом`якшення покарання захисник посилається також на наявність у діях ОСОБА_7 активного сприяння розкриттю злочину.

Так, активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

З обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст. 115 КК України, вчиненим ОСОБА_7 28 січня 2019 року не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю злочину, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не надавав органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

Водночас слід зазначити, що в апеляційній скарзі захисник не зазначив, які саме дії обвинуваченого слід розцінити як активне сприяння розкриттю злочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутні ознаки як щирого каяття так і активного сприяння розкриттю злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності визнання таких обставини, пом`якшуючими при призначенні обвинуваченому покарання є необґрунтованими та позбавленими правових підстав.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, як на підставу пом`якшення покарання посилається також на відсутність у обвинуваченого судимостей та наявності стійких соціальних зв`язків (наявність яких, до того ж, нічим не підтверджена), проте, колегія суддів наголошує, що дані факти самі по собі, за відсутності інших суттєвих обставин, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного злочину та не можуть слугувати безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання, враховуючи, що призначене покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої обвинуваченому статті.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що лише такий розмір покарання, призначений в межах санкції інкримінованої обвинуваченому статті, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 08 07 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4