КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
представника Шевченківського РВ
ДУ «Центр пробації» у м. Києві
та Київській області ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження з розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді виправних робіт за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_8 та звільнено його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді виправних робіт на не відбутий строк покарання 1 місяць 20 днів.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що за час відбування з 03 грудня 2019 року покарання у виді виправних робіт в ТОВ «БОРДПРОМ», працюючи на посаді менеджера, засуджений ОСОБА_9 характеризується позитивно як сумлінний та відповідальний працівник, прогулів та порушень трудової дисципліни не допускав, до кримінальної відповідальності не притягувався, на профілактичні бесіди до Шевченківського РВ ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області з`являвся вчасно і в призначені для цього дні, утримання із заробітної плати проводились вчасно.
З огляду на викладене, і оскільки станом на 18 червня 2021 року ОСОБА_9 відбув 18 місяців 10 днів виправних робіт, що більше ніж 3/4 _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/3287/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 3 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_1
строку покарання, та зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, суд дійшов висновку, що він заслуговує на звільнення від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк1 місяць 20 днів.

Не погодившись з таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу суду незаконною, винесеною всупереч діючим нормам КК України та КВК України, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді виправних робіт.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна
невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Разом з тим, висновок суду про те, що засуджений своєю зразковою поведінкою довів своє виправлення не відповідає фактичним обставинам, оскільки має охоплювати не лише поведінку на робочому місці, недопущення прогулів, порушень трудової дисципліни та вчасної явки до органу пробації на профілактичні бесіди, та в призначені для цього дні, а має враховувати загальну поведінку засудженого в побуті, в суспільстві, тобто така поведінка, згідно положень ст. 81 КК України, повинна бути сумлінною.
Зокрема, суд не врахував той факт, що, згідно вимоги управління інформативно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві, ОСОБА_9 за час відбування покарання у виді виправних робіт тричі притягувався до адміністративної відповідальності, а саме 14.07.2020 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, 05.09.2020 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, 18.10.2020 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, тобто вчинення засудженим низки адміністративних правопорушень аж ніяк не може характеризувати його поведінку як сумлінну, самокеровану та правослухняну.

Щодо доводів засудженого у судовому засіданні про те, що на нього були накладені адміністративні стягнення як на власника автомобілю, а фактично за кермом перебувала його дружина, ніяк не підтверджуються, оскільки в разі незгоди з ними та невідповідності фактичним обставинам, засудженим не було вжито заходів щодо оскарження вказаних постанов про накладення адміністративних стягнень у встановленому КУпАП порядку.
Також, як вбачається з матеріалів особової справи та пояснень засудженого ОСОБА_11 , на момент ухвалення оскаржуваної ухвали від 18.06.2021 року, завдана шкода потерпілим, на користь яких вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 23.12.2016 року ухвалено стягнути з ОСОБА_11 матеріальну шкоду, до теперішнього часу засудженим не відшкодована, що ніяк не свідчить про виправлення засудженого ОСОБА_11 , щирість його каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях та намагання останнього відшкодувати потерпілим завдану кримінальними правопорушеннями шкоду.
Крім того, зазначає, що звільнення ОСОБА_11 умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді виправних робіт на не відбутий строк покарання 1 місяць 20 днів не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_9 відбуває покарання у виді виправних робіт з 03 грудня 2019 року в ТОВ «БОРДПРОМ», працюючи на посаді менеджера, та станом на 18 червня 2021 відбув 18 місяців 10 днів, а тому невідбутий строк, на момент ухвалення рішення становить, 5 місяців 20 днів.

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду, якою звільнено ОСОБА_11 умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді виправних робіт, підлягає скасуванню.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_7 , зазначаючи про те, що висновки суду в повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та судом правильно застосовано положення закону України про кримінальну відповідальність, а також вказуючи на неправильне обрахування судом першої інстанції невідбутої ОСОБА_8 частини покарання, яка дійсно становить 5 місяців 20 днів, а не так як встановлено судом першої інстанції 1 місяць 20 днів, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду змінити в частині визначення невідбутої частини покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення представника Шевченківського РВ ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 проти її задоволення внаслідок законності та обґрунтованості судового рішення, перевіривши матеріали провадження з розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 та звільнення його умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 23.12.2016 року, та заміненого ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2019 року, з огляду на таке.

Згідно ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.
Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання, встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Враховуючи наведені вище вимоги закону, і те, що, згідно вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2014 року, який змінений ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців, та, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2019 року на підставі ст. 82 КК України не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі замінено ОСОБА_8 на більш м`яку у виді виправних робіт строком на 2 роки з відрахуванням 20% із заробітку в дохід держави, та той факт, що, на час звернення до суду з клопотанням, ОСОБА_8 відбув більше як 3/4 призначеного судом строку покарання, а також обставини, які свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, довів своє виправлення, а саме те, що за період відбування покарання ОСОБА_8 характеризується позитивно як сумлінний та відповідальний працівник, прогулів та порушень трудової дисципліни не допускав, до кримінальної відповідальності не притягувався, на профілактичні бесіди до Шевченківського РВ ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області з`являвся вчасно і в призначені для цього дні, утримання із заробітної плати проводились вчасно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає встановленим під час розгляду клопотання даним про особу засудженого, які свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що висновок суду щодо виправлення засудженого не відповідає фактичним обставинам справи.
При цьому, що стосується посилань прокурора на те, що ОСОБА_8 за час відбування покарання у виді виправних робіт тричі притягувався до адміністративної відповідальності, а саме 14.07.2020 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, 05.09.2020 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, 18.10.2020 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, тобто вчинення засудженим низки адміністративних правопорушень аж ніяк не може характеризувати його поведінку як сумлінну, самокеровану та правослухняну, то вони є безпідставними, оскільки, як вбачається з пояснень ОСОБА_8 наданих до Шевченківського РВ ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області з приводу складених щодо нього протоколів про адміністративні правопорушення, він не керував транспортним засобом, оскільки перебував на робочому місці в місті Києві, а на нього були накладені адміністративні стягнення як на власника автомобіля, а не як на особу, що перебувала за кермом та вчинила адміністративне правопорушення, так якфактично за кермом перебувала його дружина, яка і вчинила адміністративні правопорушення, що також підтверджується і долученою під час апеляційного розгляду довідкою ТОВ «БОРДПРОМ» від 19.05.2021 року, згідно якої, ОСОБА_8 працює в даному Товаристві з 02.12.2019 року та на даний момент займає посаду менеджер (управитель) з реклами, і, згідно із табелем обліку робочого часу, 14.07.2020 року та 18.10.2020 року знаходився з 9.00 до 18.00 на своєму робочому місці в офісі за адресою: м. Київ, провулок Лук`янівський, 8, та виконував свої посадові обов`язки, а відповідно до вимоги управління інформативно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві, адміністративний протокол від 14.07.2020 складений Управлінням патрульної поліції у Львівській області, а протокол від 18.10.2020 - Управлінням патрульної поліції в Рівненській області, що спростовує той факт, що адміністративні правопорушення нібито вчинені саме ОСОБА_12 .

З цих підстав беззаперечно не може свідчити і про вчинення саме ОСОБА_8 адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП 05.09.2020, оскільки протокол про дане правопорушення також було складено Управлінням патрульної поліції у Львівській області, а ОСОБА_8 проживає та працює у м. Києві, і його твердження про те, що автомобілем за тих же обставин, які зазначені вище, цього дня, який є вихідним, керувала саме його дружина, нічим не спростовано.
І та ж обставина, що ОСОБА_8 не вживалось заходів до їх оскарження, безумовно не вказує на вчинення саме ним даних правопорушень, оскільки це є його правом, а не обов`язком.

Не вказують на протилежне, тобто на відсутність у засудженого стабільного прагнення доведення свого виправлення, щирість його каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях та намагання відшкодувати потерпілим завдану кримінальними правопорушеннями шкоду і ті твердження прокурора, що завдана шкода потерпілим до теперішнього часу засудженим ОСОБА_12 не відшкодована, адже це, відповідно до вимог закону, в тому числі ст. 81 КК України, саме по собі не є перешкодою умовно-дострокового звільнення від відбування покаранняза умови, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.

Разом з цим, посилання прокурора на те, що судом неправильно обраховано ОСОБА_13 невідбуту частину покарання 1 місяць 20 днів, заслуговують на увагу, оскільки дійсно, на час винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, строк невідбутого ним покарання становив 5 місяців 20 днів.
Проте, з огляду на те, що, на час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги прокурора, невідбутий ОСОБА_12 строк покарання вже становить 1 місяць 14 днів та протягом вказаного періоду апеляційного оскарження судового рішення ОСОБА_8 продовжував відбувати покарання і проводились відрахування із його заробітної плати, про повернення сум стягнення яких сторона захисту не ставить питання, то, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_11 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді виправних робіт ухвалено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому не вбачає підстав для його скасування та задоволення поданої прокурором апеляційної скарги.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 червня 2021 року, якою задоволено клопотання ОСОБА_8 та звільнено його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді виправних робіт на не відбутий строк покарання 1 місяць 20 днів, - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3