ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2876/21 Справа № 206/3959/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2021 року про відмову у зміні виду примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
особи, стосовно якої
вирішується питання про
зміну виду примусових заходів
медичного характеру ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2021 року в задоволенні заяви представника КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради про зміну примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку стосовно ОСОБА_7 відмовлено.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції посилається на те, що ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення у стані неосудності, примусові заходи медичного характеру до нього застосовуються трохи більше року, в клінічній картині ОСОБА_7 переважають формальні розлади мислення та негативна симптоматика у вигляді пасивності, апатичності, зниження психічної продуктивності, емоційної збідненості. Крім того, суд зазначив про те, що позитивна динаміка у психічному стані ОСОБА_7 спостерігається нетривалий час, а висновок лікарів не містить даних про те, що останній не представляє небезпеку для оточуючих, що вказує на передчасності заяви та недоцільності зміну виду примусових заходів медичного характеру.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, про зміну виду примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, вказує на те, що судом першої інстанції не належним чином досліджено письмову заяву та висновок комісії лікарів-психіатрів, в яких зазначено про те, що за час перебування в стаціонарі психічний стан ОСОБА_7 покращився та тривалий час залишається стабільним та не враховано тієї обставини, що зміна виду примусових заходів медичного характеру потрібна з метою продовження медичної, соціальної та психологічної реабілітації ОСОБА_7 в суспільство.
Крім того посилається на те, що судом не враховано, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, критично ставиться до скоєного правопорушення, розуміє необхідність лікування, дав згоду на оформлення інвалідності, що на думку захисника свідчить про те, що психічний стан ОСОБА_7 покращився та він не представляє небезпеки для себе та оточуючих.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, зазначених в скарзі, просили її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та змінити примусові заходи медичного характеру.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважала її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просила залишити її без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, з яких вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
За змістом ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.
Відповідно до ч. 3 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши висновки суду першої інстанції, викладені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими з огляду на наступне.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
В подальшому, ухвалами Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2020 року та 11 березня 2021 року, які не оскаржувались та набрали законної сили, застосування примусових заходів до ОСОБА_7 було продовжено.
Як видно з письмової заяви представника лікарні, підставою для звернення до суду з заявою про зміну виду примусових заходів медичного характеру стало те, що 02 червня 2021 року ОСОБА_7 самостійно звернувся з заявою про проведення його огляду лікарями-психіатрами, які дійшли до висновку про можливість зміни ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року, яка також не оскаржувалась в апеляційному порядку, у зміні примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 було відмовлено.
Не дивлячись на наявність судових рішень про продовження строку застосування примусових заходів медичного характеру на шість місяців від 11 березня 2021 року та про відмову у зміні примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 від 15 червня 2021 року, представник лікарні 03 вересня 2021 року знову звернувся з заявою про зміну примусових заходів медичного характеру за наслідками розгляду якої було постановлено оскаржене рішення.
Приймаючи це рішення, суд першої інстанції вказав на те, що зміна примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 рекомендована для досягнення найбільш повної інтеграції пацієнта в суспільство, однак висновок комісії лікарів не містить будь-яких відомостей про те, що останній перестав бути суспільно небезпечним, не потребує примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом та не зазначено з якого часу відбулось покращення психічного стану ОСОБА_7 та протягом якого періоду зберігається його позитивна динаміка, а тому прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується й апеляційний суд, що висновок про результати обстеження містить суперечливі відомості.
Так, як видно з ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2021 року, звертаючись до суду з заявою про продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , представником лікарні було надано висновок № 28 від 01.03.2020 року комісії лікарів-психіатрів, які рекомендували продовжити примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до відділення зі звичайним типом нагляду з огляду на те, що психотична симптоматика все ще залишається актуальною для пацієнта, вважає себе невинним, заявляє, що його підставили та незаконно осудили, мислення є дезорганізованим непослідовним, паралогічним, з елементами зісковзування, критика до свого психічного стану формальною, залишається відстороненим, замкненим, уникас спілкування з іншими пацієнтами, з мед персоналом за потребою, спілкування з лікарями уникає, до життя відділення не залучається, своєї провини у скоєному правопорушенні не визнає, не вбачає необхідним лікування та перебування в лікувальному закладі.
В той же час, вже через два місяці до суду було надано фактично протилежний висновок комісії лікарів-психіатрів № 117 від 07.06.2021, який дублюється у висновку №155 від 27.08.2021 року, у яких зазначалось про те, що за час перебування в стаціонарі стан ОСОБА_7 покращився, про що свідчить впорядкована поведінка, переважну більшість часу рівний настрій, редукція психотичної симптоматики, відсутність афективної насиченості, вона перестала визначати поведінку пацієнта, редукувалися пов`язані з нею агресивні тенденції, з`явилося критичне ставлення до свого психічного стану, розуміння необхідності лікування, дав згоду на оформлення групи інвалідності. За час перебування відсутні порушення режиму відділення, виконував інструкції медичного персоналу, брав участь в реабілітаційних заходах. Сформована критика до скоєного правопорушення, розуміння його протиправності. Закріплені моделі соціально-адаптованої поведінки.
В той же час, у цих висновках також вказано й про те, що в клінічній картині переважають формальні розлади мислення та негативна симптоматика у вигляді пасивності, апатичності, зниження психічної продуктивності, емоційної здібненості у зв`язку з чим рекомендовано змінити вид застосування примусових заходів медичного характеру.
Апеляційний суд зазначає, що зміна психічного стану ОСОБА_7 та усвідомлення ним протиправності своїх дій, їх засудження, позитивне ставлення до лікування та вимог персоналу установи свідчить про ефективність отриманого лікування, реабілітаційних та корекційних програм.
В той же час, статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.
Висновок лікарів-психіатрів №155 від 27.08.2021 року, який був досліджений судом першої інстанції не містить будь-яких даних, щодо небезпечності цього хворого для оточуючих, у ньому не зазначено період часу, протягом якого у лікуванні ОСОБА_7 спостерігається позитивна динаміка, що унеможливлює зробити висновок про те, що останній в подальшому не потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Крім того, при прийнятті оскарженого рішення, суд першої інстанції правильно врахував той факт, що ОСОБА_7 раніше неодноразово лікувався у КП КБЛНПД ДОР з 2015 року, вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке створювало загрозу для життя та здоров`я громадян, примусові заходи до нього застосовується більше року, що у своїй сукупності вказує на передчасність поданої заяви.
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив та критично ставиться до скоєного правопорушення, став розуміти необхідність лікування, однак ці обставини, на даний час, не доводять того факту, що мета примусових заходів медичного характеру виконана, особа перестала бути суспільно-небезпечною та є необхідність у зміні виду примусових заходів медичного характеру.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2021 року про відмову у зміні виду примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4