Номер провадження: 11-кп/813/1770/21
Номер справи місцевого суду: 507/1483/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання поновлення строку на подання апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 на вирок Любашівського районного суду Одеської області від 13 березня 2021 року про визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 122 КК України, у кримінальному провадженні № 0000146 від 01.07.2020 року,

встановив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскаржуваним вироком визнано винним ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Балаурешти Ниспоренського району Республіки Молдова, молдованина, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості в силу ст. 89 КК України, в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_8 : - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не погоджуючись із оскаржуваним вироком зазначила, що призначене обвинуваченому покарання є занадто м`які, потерпіла просить оскаржуваний вирок скасувати та змінити оскаржуваний вирок, обравши обвинуваченому більш сувору міру покарання.

Крім того, потерпіла звернулась до апеляційного суду із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вироку, яке мотивував тим, що до початку лютого 2021 року вона не мала постійного місця роботи, багато коштів витратила на лікування, так як її здоров`я зазнало шкоди в результаті злочинного посягання обвинуваченого, вона не мала можливості отримати юридичну допомогу за браком коштів, що призвело до пропуску строку на апеляційне оскарження, про необхідність оскаржити вирок протягом місяця вона не знала. Окрім того, переїзд до іншого населеного пункту на постійне місце проживання також негативно вплинув на можливість своєчасно звернутись з апеляційною скаргою.

Позиції учасників судового розгляду.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 підтримала власне клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Любашівського районного суду Одеської області від 13 березня 2021 року про визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 122 КК України, у кримінальному провадженні № 0000146 від 01.07.2020 року, просила його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав клопотання потерпілої та просив поновити строк на оскарження вироку Любашівського районного суду Одеської області від 13 березня 2021 року про визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 122 КК України, у кримінальному провадженні № 0000146 від 01.07.2020 року.

ОСОБА_9 просив відмовити у задоволенні поданого ОСОБА_7 клопотання.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Доступ до правосуддя разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Слід також зазначити, що Суд у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane v. the United Kingdom).

Апеляційна скарга на вирок ухвалений судом першої інстанції, згідно з вимогами частини 1 статті 395 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), подається протягом тридцяти днів із дня його оголошення.

Як слідує з положень частини 3 статті 395 КПК України строк для подачі апеляційної скарги з моменту отримання копії судового рішення надається для особи, яка перебуває під вартою або особи, яка не викликалась на судовий розгляд.

Згідно з положеннями пункту 4 частини 3 статті 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження та суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

За приписами частини 2 статті 113 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у строк, установлений КПК, також міститься у статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Поняття поважної причини за своїм характером є оціночним. Усталена судова практика скеровує суд, що такими причинами вважають стихійні лиха, що викликані силами природи (землетрус, повінь, злива, зсув, ураган тощо), хворобу, тривале відрядження, смерть близьких, інші трагічні та непередбачені події в житті людини, тобто це обставини, які не залежать від заінтересованої особи і завадили їй здійснити у встановлений законом строк певні дії. Слід зазначити, що перешкода, яка не дозволяє вчинити в строк процесуальну дію, може носити як фактичний (хвороба, стихійне лихо тощо), так і юридичний характер (несвоєчасне вручення копії процесуальних документів тощо).

Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими фактичними даними.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржуваний вирок було ухвалено Любашівським районним судом Одеської області 17 березня 2021 року у відкритому судовому засіданні, за участі, зокрема, потерпілої ОСОБА_7 .

З розписки, власноруч підписаної потерпілою, наявною у матеріалах справи також вбачається, що копію оскаржуваного вироку, у резулятивній частині якого судом, зокрема, було роз`яснено строки його оскарження, було отримано ОСОБА_7 17 березня 2021 року (а.с.110), також з розписки на поданій ОСОБА_7 заяві вбачається, що 18.03.2021 року потерпілою було отримано диск звукозаписів судових засідань у справі (а.с. 112).

Зі штампу поштової служби вбачається, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 було направлено 03 липня 2021 року, тобто поза межами встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України тридцятиденного строку з моменту, коли йому достовірно стало відомо про існування оскарженого вироку та зі спливом майже трьох місяців з дня отримання повного тексту відповідного вироку та ознайомлення із матеріалами звукозаписів.

Апеляційному суду не було надано переконливих доводів щодо обставин, які унеможливлювали подання апеляційної скарги у передбачений Законом строк.
Так потерпіла зазначає, що витрата значних коштів на лікування унеможливила її звернення із апеляційною скаргою у встановлений законом строк, втім жодних доказів перебування її на лікуванні, як і понесених у зв`язку із цим витрат апеляційному суду не надала.
Також ОСОБА_7 зазначає, що не була обізнана про необхідність звернення із апеляційною скаргою на вирок протягом тридцятиденного терміну з дня його проголошення, однак, дослідивши зміст наявного у справі звукозапису судового засідання від 17 березня 2021 року, у якому у присутності потерпілої було оголошено оскаржуваний вирок, апеляційний суд встановив, що судом першої інстанції учасникам кримінального провадження було роз`яснено можливість оскарження вироку у апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд Одеської області.
Тобто, апеляційним судом встановлено, що переконливих доводів щодо поважності пропуску строку на оскарження вироку суду у визначені законом строки, крім посилання на нічим не підтверджені обставини, в клопотанні не наведено та потерпілою в судовому засіданні апеляційного суду не надано.
Відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовується як джерело права.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів, також приймає до уваги рішення Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13), у якому суд постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

У справі «Індепендент ньюс енд медіа» та «Індепендент ньюспейперс» проти Ірландії», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що юридична визначеність передбачає повагу до принципу, що є принципом остаточності рішень. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.

В апеляційній скарзі такі обставини значного та непереборного характеру потерпілою не наведені і не обґрунтовані відповідними правовими нормами Кримінального процесуального Закону України.

З урахуванням наведеного апеляційний суд не приймає до уваги доводи потерпілої про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження вироку районного суду, оскільки, як встановлено судом, вони фактично відсутні, а тому клопотання про поновлення строку задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що потерпілою не була доведена поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення клопотання апелянта та поновлення вказаного строку.

Керуючись статями 116, 117, 370-372, 376, 399, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Любашівського районного суду Одеської області від 13 березня 2021 року про визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 122 КК України, у кримінальному провадженні № 0000146 від 01.07.2020 року.
Апеляційну скаргу разом з доданими матеріалами повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4