Справа №372/783/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4490/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

30 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 а та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задоволено обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 25 грудня 2021 року включно. Визначено кожному з обвинувачених розмір застави у 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 567 500 (п`ятсот шістдесят сім тисяч п`ятсот) грн.

Своє рішення суд мотивував тим, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з метою уникнення покарання за вчинений злочин, можуть переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених подала апеляційні скарги, в яких просить змінити ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених з визначенням застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в частині визначення розміру застави, визначивши кожному з обвинувачених розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України суттєво зменшились. Апелянт також вказує на практику Європейського суду з прав людини та зазначає, що з часом ризики зменшуються, при цьому сама тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалого перебування під вартою. Окрім того апелянт вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишились характеризуючі дані обвинувачених.

Відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14.01.2021 року, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Як встановлено ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано в повному обсязі.

Перевіряючи підстави доцільності продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого обвинуваченим злочину, обставини його вчинення, дані про осіб обвинувачених.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з метою уникнення покарання за вчинені злочини, можуть переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Із такими висновками погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційних скарг захисника про те, що не доведено існування ризиків, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою обвинувачених суд першої інстанції враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.

Доводи апелянта про те, що обвинувачені мають стійкі соціальні зв`язки на території України, зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_8 одружені та мають на утриманні малолітніх дітей, самі по собі не можуть слугувати підтвердженням їх належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків.

Посилання захисника в апеляційній скарзі щодо наявності хронічних захворювань у обвинуваченого ОСОБА_6 , також не можуть свідчити про зменшення встановлених судом ризиків чи можливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не унеможливлює застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, на думку колегії суддів, не свідчать про зменшення існуючих ризиків відсутність матеріальних претензій потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки така позиція потерпілих жодним чином не зменшує ризику незаконного впливу на потерпілих чи свідків, а також ризику знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чи вчинення обвинуваченими нових злочинів.

Твердження захисника в апеляційних скаргах про те, що ризики можливого переховування, а також незаконного впливу на потерпілого, свідків в даному кримінальному провадженні зменшились, оскільки з моменту внесення відомостей до ЄРДР та до теперішнього часу пройшло два роки, за які обвинувачені не вчинили жодних спроб здійснити зазначені дії, на думку колегії суддів є необґрунтованими, адже відсутність даних про такі дії, свідчить лише про те, що такі спроби не були реалізовані, оскільки обвинувачені трималися під вартою та не мали такої можливості.

Твердження апелянта про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні, всупереч доводам захисника, відповідним і достатнім є визначений обвинуваченим розмір застави у 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі зможе гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

Так, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, врахував дані про особу кожного з обвинувачених, обставини кримінального провадження, існуючі ризики, і правильно визначив саме такий розмір застави, що відповідає вимогам ч.5 ст. 182 КПК України.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення обвинуваченим розміру застави з підстав, наведених в апеляційних скаргах захисника, а тому апеляційні скарги мають бути залишені без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись положеннями ст.ст. 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року, якою клопотання прокурора задоволено, обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 25 грудня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя