печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

25 червня 2019 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю представника особи в інтересах, якої подано скаргу адвоката ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , розглянувши у засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на постанови Заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_9 від 25.04.2018 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016 року та старшого детектива-керівника Третього відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 від 20.09.2018 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Печерського районного суду м. Києва по кримінальному провадженню № 0000166 від 30.05.2016р. надійшла скарга та уточнення до скарги адвоката ОСОБА_6 , подані в інтересах ОСОБА_8 , про скасування постанови заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_9 від 25.04.2018р. про зупинення досудового розслідування та старшого детектива керівника Третього відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 від 20.09.2018р. про зупинення досудового розслідування.

Подана скарга обґрунтована тим, що 25.04.2018 р. заступником Генерального прокурора керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_9 та 20.09.2018 р. старшим детективом керівником Третього відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 за погодженням прокурора начальника відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 були винесені постанови про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016 р. за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 368 КК України, на підставі п. 3 ч. 1ст. 280 КПК України, які мотивовані необхідністю виконання процесуальних дій в межах міжнародного співробітництва.

На думку адвоката ОСОБА_6 , вказані постанови винесені з порушенням норм як Кримінального процесуального кодексу України, так і з порушенням положень Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції та Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах, оскільки запити про надання міжнародної правової допомоги, які стали підставою для зупинення досудового розслідування, були направлені Національним антикорупційним бюро України з порушенням норм вказаних актів, запити не містять назви компетентного органу запитуваної сторони, запити не відповідають завданню кримінального провадження, постанови прийняті за межами строку досудового розслідування, а також стороною обвинувачення порушено розумні строки у цьому кримінальному провадженні.

У зв`язку з цим адвокат ОСОБА_6 просить скасувати постанови заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_9 від 25.04.2018 р. про зупинення досудового розслідування та старшого детектива керівника Третього відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 від 20.09.2018 р. про зупинення досудового розслідування.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 підтримала подану скаргу, пояснення до неї та просила її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 заперечував проти задоволення скарги, оскільки, на його думку, постанови про зупинення досудового розслідування від 25.04.2018 р. та від 20.09.2018 р. є законними та обґрунтованими, а отже відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали, слідчим суддею встановлено такі фактичні дані.

13.12.2016 р. ОСОБА_8 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4ст 368 КК України.

Постановою заступника Генерального прокурора України керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури України від 12.04.2017 р. строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до шести місяців до 13.06.2017 р.

У передбаченому параграфом 4 глави 24 КПК України порядку строк досудового розслідування більше не продовжувався.

Під час досудового розслідування начальником другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_12 погоджено 7 запитів про міжнародну правову допомогу у кримінальному провадженні № 0000166, а саме: 25.01.2017 р. до Компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина; 07.03.2017 р. до Компетентного органу Республіки Австрія; 16.03.2017р. до Компетентного органу Французької Республіки; 31.03.2017р. до Компетентного органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії; 31.03.2017 р. до відділу міжнародних справ кримінально-правового управління Департаменту юстиції Сполучених Штатів Америки; 31.03.2017р. до Компетентного органу Королівства Бельгії; 31.03.2017 р. до Компетентного органу Республіки Польща.

01.06.2017 р. заступником Генерального прокурора керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_9 виносилась постанова про зупинення досудового розслідування № 0000166 на підставі пункту 3 ч.1 статті 280 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.04.2018 р. постанову заступника Генерального прокурора України керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури України від 01.06.2017 р. про зупинення досудового розслідування № 0000166 скасовано.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 01.06.2018 р. за скаргою адвоката ОСОБА_13 (захисника ОСОБА_8 ) у кримінальному провадженні № 0000166 слідчим суддею було встановлено, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні відновлено з 03.04.2018р. та вказаний строк сплинув 15.04.2018, по закінченню дванадцятиденного терміну з 02.06.2017р. по 13.06.2017р., який залишався до останнього дня продовженого строку досудового розслідування.

Київський апеляційний суд ухвалою від 15.01.2019 року, відмовив прокурору у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2018 року

25.04.2018 р. заступником Генерального прокурора керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_9 прийнято рішення про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 280 КПК України із зазначенням, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 04.03.2018 р. постанову заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури від 01.06.2018 р. скасовано, у зв`язку з чим досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено з 24.04.2018 р.

Глава 23 КПК України встановлює підстави, порядок та умови зупинення досудового розслідування. Дотримання таких підстав слідчим, прокурором при прийнятті процесуального рішення про зупинення досудового розслідування є предметом перевірки, яка здійснюється слідчим суддею під час розгляду даної категорії справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 541 КПК України міжнародна правова допомога проведення компетентними органами однієї держави процесуальних дій, виконання яких необхідне для досудового розслідування, судового розгляду або для виконання вироку, ухваленого судом іншої держави або міжнародною судовою установою.

Частинами 1, 2 ст. 545 КПК України встановлено, що Генеральна прокуратура України звертається із запитами про міжнародну правову допомогу у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та розглядає відповідні запити іноземних компетентних органів, крім досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України, яке у таких випадках здійснює функції центрального органу України. Міністерство юстиції України звертається із запитами судів про міжнародну правову допомогу у кримінальному провадженні під час судового провадження та розглядає відповідні запити судів іноземних держав.

Під час дослідження наданих слідчому судді копій запитів встановлено, що погоджені прокурором запити від 31.03.2017 р. до Королівства Бельгія, а також Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії не містять назви компетентного органу запитуваної сторони. Назва компетентного органу запитуваної сторони зазначається лише у супровідних листах, зокрема, від 22.06.2017 р. № 10-145/22056 до Хоум Офісу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

З наданих слідчому судді матеріалів убачається, що слідчий суддя приходить до висновку, що запити про міжнародну правову допомогу, оформлені всупереч вимогам п. 1 ч. 2 ст. 552 КПК України, вони не містять назви компетентного органу запитуваної сторони, а такі органи визначені лише супровідними листами до цих запитів.

Запити про міжнародну правову допомогу до Хоум Офісу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії направлені Національним антикорупційним бюро України з порушенням положень Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції та Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах, оскільки Національне антикорупційне бюро України не є центральним органом на якого, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції`покладаються повноваження на право звернення із запитами про міжнародно-правову допомогу, а є лише органом, який має право направляти запити про міжнародну правову допомогу безпосередньо судовим органам запитуваної сторони.

Крім того, оскаржувана постанова від 25.04.2018 р., не відповідає вимогам ч. 5 ст.110 КПК України, оскільки не містить належного обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу та у ній не зазначено мотиви необхідності проведення таких процесуальних дій за кордоном, що стали підставою для такого рішення, які саме процесуальні дії необхідно там провести, як такі дії узгоджуються із завданням кримінального провадження, що орган досудового розслідування має отримати в результаті таких дій, а також яким чином запитувана допомога може підтвердити існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Буткевічус проти Литви», заява № 48297/99, п. 43 та у рішенні «Харченко проти України», заява № 40107/02, п. 84 Судом було встановлено, що перегляд процесуальних та матеріально-правових умов застосування повноважень, з точки зору Конвенції з основоположних прав людини та громадянина, є суттєвим для забезпечення «законності». У рішеннях Європейського Суду з прав людини Суд також неодноразово акцентував увагу на тому, щоб національне законодавство відповідало вимогам верховенства права, воно повинно надавати адекватний юридичний захист від свавілля та, відповідно, із достатньою чіткістю зазначати межі повноважень, наданих компетентним органам влади, та спосіб їхнього здійснення (зокрема, рішення у справі «S. And Marper v. theUnited Kingdom», заяви №30562/04 і № 30566/04, п. 95, ECHR 2008).

Відповідно до ч. 4 ст. 93 КПК України докази можуть бути одержані на території іноземної держави в результаті здійснення міжнародного співробітництва під час кримінального провадження.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, для прийняття відповідного процесуального рішення, повинен оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Як встановлено в ході судового розгляду скарги, у кримінальному провадженні № 000016613.12.2016 р. ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 3 та 4 ст. 368 КК України. Предметом даних злочинів є незаконна винагорода матеріального характеру.

Зокрема, із запитів про міжнародно-правову допомогу, які були направлені Національним антикорупційним бюро України вбачається, що запитувана допомога стосувалася вчинення слідчих (розшукових) дій, а саме: допиту в якості свідків які зустрічалися з ОСОБА_8 під час перебування останнього на території відповідних держав; встановлення суми грошових коштів, яка була сплачена ОСОБА_8 за послуги авіаперевезення; встановлення переліку телефонних номерів, e-mail адрес, з якими контактував ОСОБА_8 ; отримання у засобів масової інформації копій відео сюжетів, статей та програм стосовно проведених ОСОБА_8 зустрічей на території відповідних держав; встановлення інформації щодо наявності у ОСОБА_8 та його дружини будь-яких рахунків на території вказаних країн тощо.

Враховуючи наведені норми та аналізуючи інформацію, яка була запитувана органами досудового розслідування в межах міжнародно-правової допомоги, слідчий суддя приходить до висновку, що запитувана інформація не стосувалася предмету розслідування злочинів, які передбачені ч. 3 та ч. 4 ст. 368 КК України.

Також на зазначені обставини вказують у відповідях компетентні органи Республіки Австрії, Французької Республіки та Федеративної Республіки Німеччини, запити до яких спрямовувались Національним антикорупційним бюро України раніше. Такі ж зауваження містить і відповідь, надана компетентним органом Республіки Польща.

Таким чином, неупереджені та сторонні компетентні органи інших держав повідомили Національному антикорупційному бюро України на порушенні принципу співрозмірності та пропорційності запитуваної у них інформації.

Крім того, із відповіді Департаменту юстиції США на запит про міжнародну правову допомогу від України у справі ОСОБА_14 вбачається, що компетентні органи США надали Генеральній прокуратурі України відповіді на запитання щодо даних готелю проживання ОСОБА_8 у м.Вашингтон, округ Колумбія; дані про номер картки, власником якої є ОСОБА_8 , що використовувалась для оплати готелю; інформації щодо візи ОСОБА_8 , а також про перетин ним кордону США. У цьому зв`язку слідчий суддя також приходить до висновку, що запитувана Національним антикорупційним бюро України інформація не стосувалася предмету розслідування злочинів, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 368 КК України.

Також, слідчим суддею встановлено, що запитувана Національним антикорупційним бюро України в рамках міжнародної правової допомоги у даному кримінальному провадженні інформація не відповідає ст. 85 КПК України, оскільки не зрозуміло (в тому числі неупередженому та стороннєму спостерігачу) яким чином вона може мати результатом отримання доказів, що підтверджують існування чи відсутність події кримінального правопорушення, яке передбачене статтею 368 КК України та у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 .

Крім того, оскаржувана постанова від 25.04.18р. містить недостовірну інформацію щодо перебування ОСОБА_8 у США у закордонному відрядженні. Так, у постанові зазначено, що ОСОБА_8 перебував у США у відрядженні однак, з матеріалів скарги убачається, що візит до Сполучених Штатів Америки ОСОБА_8 було здійснено під час його перебування у щорічній відпустці.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість тривалості досудового розслідування у даному кримінальному провадженні;про об`єктивну необхідність у зупиненні досудового розслідування та відповідно у непроведенні протягом усього цього періоду слідчих, розшукових дій в рамках даного кримінального провадження;про триваюче ухилення органу досудового розслідування від законного закінчення кримінального провадження, необхідно звернути увагу на численну прецеденту практику Європейського суду з прав людини з даного питання.

Так, з практики Європейський суд з прав людини убачається порушення державами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Вказана норма гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Також, з практики Європейського суду з прав людини убачається важливість ст. 5 Конвенції, оскільки у ній ідеться про одне з основних прав людини, а саме про захист окремої особи від свавільних посягань держави на її свободу (рішення по справі Боцано від 18.12.1986р.). Судовий контроль за таким вторгненням виконавчої влади, як зазначив Суд в рішенні по справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29.11.1988 р., є важливим елементом гарантії, передбаченої п. 3 ст. 5, яка покликана довести до мінімуму небезпеку свавілля.

Судовий контроль випливає з принципу верховенства права одного з основних принципів демократичного суспільства, який зазначено в Преамбулі до Конвенції.

У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 р., ратифікованому Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII (2148-08) від 19.10.1973р., закріплено, що кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов`язується: а) забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні;b) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту;с) забезпечити застосування компетентними властями засобів правового захисту, коли вони надаються. Крім того, в даному Міжнародному пакті закріплено «...право на судовий розгляд протягом розумного строку... » (ст. 9).

З цього випливає, що строк досудового розслідування, необхідний для обґрунтування кримінального обвинувачення, має відповідати вимозі «розумності». Право на свободу та особисту недоторканість, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за діями та бездіяльністю сторони обвинувачення.

Згідно з ч.1ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права.

За правовою позицією Конституційного Суду України, верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу, конституційне право людини на судовий захист є гарантією усіх прав і свобод людини і громадянина (абзац дев`ятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003р. № 3-рп/2003, абзац чотирнадцятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 02.11.2004р. №15-рп/2004.).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вказане, а також ту обставину, що на судову систему покладено обов`язок контролю за діяльністю державних органів, слідчий суддя зобов`язаний вчасно розглядати питання законності і пропорційності дій та рішень прокурорів (слідчих), та вчасно реагувати на порушення і вчасно забезпечувати найефективніший спосіб захисту особи від свавілля держави.

Крім того, під час досудового розслідування слідчий суддя повинен перевіряти не лише підстави його зупинення, а й забезпечувати належне процесуальне реагування на випадки, коли такі підстави припиняють існувати, а також на дотримання державними органами строків, встановлених КПК України для проведення, зокрема, досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував уряду України на протиправну практику затягування кримінальних проваджень шляхом направлення безпідставних міжнародних запитів і як наслідок протиправного зупинення досудового розслідування, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та спричиняє безпідставне перебування особи у стані невпевненості про долю кримінального провадження щодо неї.

У справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01) Суд зауважив, що відповідно до прецедентної практики Суду розумність тривалості провадження повинна визначатись у світлі відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції», № 25444/94, п.67 та «Філіс проти Греції», п. 35). Не є відповіддю на скаргу заявника твердження Уряду про те, що призупинення провадження у справі не мало негативного впливу на його права… заявник до цього часу перебуває у стані невпевненості про долю кримінального провадження проти нього. Уряд України не надав жодних переконливих пояснень, які виправдовували б затримки. За цих обставин Суд вважає, що період, який до цього часу використовувався для визначення обвинувачення, не відповідає вимозі «протягом розумного строку», тому наявне порушення статті 6 параграфу 1 Конвенції.

Також, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в узагальненнях практики застосування судами загальної юрисдикції першої та апеляційної інстанцій при здійсненні судочинства у кримінальних справах статей 3, 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за 2011перше півріччя 2012 року, зазначав, що обвинувачений (підозрюваний) у кримінальній справі повинен мати право розраховувати на здійснення провадження в його справі з особливою ретельністю і що положення ст. 6 Конвенції покликані не допускати в кримінальних справах надто тривалого перебування обвинувачуваної особи в стані невизначеності щодо своєї долі (п. 89 рішення ЄСПЛ від 2 березня 2006 року у справі "Нахманович проти Росії" та п. 71 рішення ЄСПЛ від 7 грудня 2006 року у справі "Іванов проти України"). Досудове слідство повинно бути закінчено у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено у статтях 6, 13 Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. При цьому, з урахуванням можливого продовження строку, загальний строк досудового розслідування згідно з ч. 2ст. 219 КПК України не може перевищувати дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду у випадках, передбачених ч. 3 cт.333 КПК України. Будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази недопустимими (ч.8 cт. 22ЗКПК України).

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що доводи адвоката ОСОБА_6 щодо триваючого в даному кримінальному проваджені понад 24 місяців з червня 2017р. порушення права ОСОБА_8 на юридичну визначеність, яке встановлено п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, під час розгляду скарги було встановлено безпідставність та необґрунтованість повторного зупинення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Таке повторне зупинення спричинило необґрунтоване довготривале перебування ОСОБА_8 в стані невизначеності власної долі та обмеження його конституційних прав і свобод.

Про порушення встановлених п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прав ОСОБА_8 свідчать також встановлені слідчим суддею факти, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 сплинув 15.04.2018 р., але станом на 24 червня 2019р. досудове розслідування залишається не завершеним у встановленому ст. 283 КПК України порядку.

Таким чином, слід визнати обґрунтованими доводи сторони захисту, що оскаржувана постанова від 25.04.2018 р. про зупинення досудового розслідування прийнята за межами строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000166 від 30.05.2016 р., а відповідно будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені після 15.04.2018р. є недійсними, а отримані внаслідок них докази в даному кримінальному проваджені є недопустимими.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_9 від 25.04.2018р. про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000166 від 30.05.2016 р. підлягає скасуванню.

Разом з тим не підлягає задоволенню вимога адвоката ОСОБА_6 про скасування постанови старшого детектива керівника Третього відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 від 20.09.2018 р. про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000166 від 30.05.2016 р.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_6 доповнила подану скаргу вимогою про скасування постанови старшого детектива керівника Третього відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 від 20.09.2018 р. про зупинення досудового розслідування 05.10.2018р. після того, як 27.09.2018р. отримала на свою адресу поштове відправлення від 25.09.2019 р., яким Національне антикорупційне бюро України повідомило адвоката про прийняття вказаної постанови.

Отже, постанова від 20.09.2018 р. про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000166 від 30.05.2016 р. оскаржена адвокатом у встановлений ст. 304 КПК України 10-денний термін.

Однак, розгляд скарг на рішення Національного антикорупційного бюро України відповідно до положень ст. 32 КПК України перебуває за межами територіальної юрисдикції Печерського районного суду м. Києва.

Втім слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити стороні захисту, що з дня отримання повного тексту цієї ухвали сторони захисту, у тому числі адвокат ОСОБА_6 не позбавлена права звернутися зі скаргою на постанову старшого детектива керівника Третього відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 від 20.09.2018 р. про зупинення досудового розслідування до Солом`янського районного суду м.Києва. Такий висновок обумовлений змістом ст. 21 КПК України, за якою кожному гарантується доступ до правосуддя, що безумовно відповідає завданням суду, визначеним ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Керуючись ст. ст.2, 7, 8, 9, 22, 24, 28, 113 - 116, 219, 282-284, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на постанови Заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_9 від 25.04.2018 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016 року та старшого детектива-керівника Третього відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 від 20.09.2018 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016 року, - задовольнити частково.

Скасувати постанову Заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_9 від 25.04.2018 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016 року.

В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1