Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1194/21
Провадження № 1-кп/542/139/21
В И Р О К
Іменем України

27 серпня 2021 року смт. Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000415 від 05.06.2021, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Нові Санжари, Полтавська область, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, розлученого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 287 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
Судом встановлено, що 04.06.2021 ОСОБА_7 упродовж дня вживав спиртні напої. Близько 16 год. 00 хв. поблизу магазину «Мрія», що знаходиться по вул. Миру в с. Руденківка, Полтавський район, зустрівся із раніше знайомим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Будучи володільцем та водієм автомобіля Фольцваген Гольф, на іноземній реєстрації, н.з. НОМЕР_1 , тобто особою, відповідальною за експлуатацію вказаного транспортного засобу, діючи в порушення вимог підпунктів «г» та «ґ» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння та особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, не переконався, що ОСОБА_8 має посвідчення водія на керування транспортними засобами, та допустив ОСОБА_8 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння до керування автомобілем марки Фольцваген Гольф, на іноземній реєстрації, н.з. НОМЕР_1 .
В подальшому, близько 18 год. 30 хв. того ж дня ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи володільцем та водієм автомобіля Фольцваген Гольф, на іноземній реєстрації, н.з. НОМЕР_1 , тобто особою, відповідальною за експлуатацію вказаного транспортного засобу, продовжуючи діяти в порушення вимог підпунктів «г» та «ґ» пункту 2.9. Правил дорожнього руху України, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не переконався, що ОСОБА_8 має посвідчення водія на керування транспортними засобами та допустив ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, до керування автомобілем марки Фольцваген Гольф, на іноземній реєстрації, н.з. НОМЕР_1 , з метою подальшого руху на вказаному автомобілі разом з іншими пасажирами, а саме: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у напрямку від магазину «Варенична», що в с. Руденківка Полтавського району до с. Балівка Полтавського району.
У цей час за кермом автомобіля перебував ОСОБА_8 , а у салоні автомобіля в якості пасажирів ОСОБА_7 на задньому пасажирському сидінні (позаду водія), ОСОБА_9 - на задньому пасажирському сидінні праворуч та ОСОБА_10 - на передньому пасажирському сидінні.
Близько 20 год. 40 хв. повертаючись зі сторони с. Клюсівка Полтавського району та рухаючись по сухому асфальтобетонному покриттю автодороги Дубина-Руденківка, при в`їзді в с. Руденківка, Новосанжарської ОТГ, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем Фольцваген Гольф, на іноземній реєстрації н.з. НОМЕР_1 , під час випередження з правого боку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, чим створив небезпеку для руху водія мотоциклу Хантер W-200, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та допустив зіткнення з лівою боковою частиною вказаного мотоцикла.
У подальшому ОСОБА_8 не впорався із керуванням транспортного засобу, допустив перекидання транспортного засобу із наступним з`їздом в лівий, по ходу свого руху, кювет.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир указаного автомобіля ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у виді: закритих, косих переломів правої клубкової кістки та верхньої частини лобкової кістки справа зі зміщенням, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран м`яких тканин обличчя зліва та правого гомілково-ступневого суглобу, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі частини 7 статті 55 КПК України відмовилась від процесуального статусу потерпілої та залучена до провадження у якості свідка.
Водій автомобіля ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці, а саме: скальпованої рани в лобній області справа з переходом на надбрівну область правого повіка з лоскутом, відділеним до верху, рани в надбрівній області зліва, на межі росту волосся в скроневій області справа, на спинці носу, дві рани в області лівого вугла роту, в потиличній ділянці по середині, на передній поверхні правого плечового суглобу, на задній поверхні лівого суглобу, в підколінній ділянці правої ноги, на лівій сідниці, садно-зчіс полосатого характеру в області правої половини обличчя з переходом на ділянку нижньої щелепи, на фоні якого є дефект тканин, садна в лопаточній ділянці справа з переходом на плече, на шиї справа, на лівій щоці, на зовнішній поверхні лівого плеча, на тильній поверхні правої кисті, на тильній поверхні лівої кисті з переходом на пальці, на передній поверхні правого колінного суглобу з переходом на гомілку, на внутрішній поверхні лівого коліна, на зовнішній поверхні нижньої третини лівого стегна, переломи 6-7 ребер справа по навколо хребтовій лінії з розривами пристінкової плеври зліва 9-го по навколо хребтовій лінії, масивні крововиливи в лобно-скроневій ділянці справа, скроневій області зліва, в тім`яній ділянці крововилив і відшарування від кісток черепа, в потиличній ділянці посередині, крововиливи в лобно-скроневій ділянці справа переважно в області борозн, перелом, який іде від піраміди правої основної кістки через турецьке сідло в піраміду лівої скроневої кістки і закінчується в області задньої черепної ямки. Виявлені тілесні ушкодження виникли при ДТП-травмі водія в салоні автомобіля в термін 04.06.2021, виникли прижиттєво і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння. Смерть ОСОБА_8 наступила в результаті: автотравми; тупої травми голови, живота, правої ноги; масивних крововиливів у м`які тканини голови; розриву твердої мозкової оболонки; крововиливів під м`яку мозкову оболонку, перелому кісток черепа, масивних крововиливів у грудну клітину, крововиливу у круглу зв`язку печінки; крововиливу в навколониркову жирову клітину.
Причиною дорожньо-транспортної події та наслідків, що перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, є порушення п. 13.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , згідно з яким під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримуватись безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху,
Порушення володільцем та водієм автомобіля Фольцваген Гольф, на іноземній реєстрації, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимог підпунктів «г» та «ґ» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням ОСОБА_8 п. 13.3 Правил дорожнього руху України, та у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_9 та смерті ОСОБА_8 .
Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується в допущенні до керування транспортним засобом особи, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння та не має права на керування транспортним засобом, вчинене особою, відповідальною за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, що потерпілому спричинило середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 287 КК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за статтею 287 КК України, як допуск до керування транспортним засобом особи, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та не має права на керування транспортним засобом, вчинене особою, відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілого.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. ОСОБА_7 підтвердив факт його скоєння за обставин, викладених вище, вказавши, що саме його дії, які виразились у порушенні підпунктів «г» та «ґ» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з порушенням ОСОБА_8 пункту 13.3 Правил дорожнього руху України, та у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди й настанням наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_9 та смерті ОСОБА_8 .
Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 , мати загиблого у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_8 , зазначила, що фактично свідком цієї пригоди не була, на місці дорожньо-транспортної пригоди опинилась після того, як їй зателефонували та повідомили про смерть ОСОБА_8 . Підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до частини 3 статті 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи. Учасники судового розгляду також просили проводити розгляд справи відповідно до частини 3 статті 349 КПК України.
При цьому, окрім визнання обвинуваченим своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 287 КК України, на підставі сукупності наведених вище доказів.
Таким чином, суд, дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового розгляду
Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, пропонував суду призначити ОСОБА_7 покарання за статтею 287 КК України у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, строком на 3 роки.
Обрана міра покарання прокурором обґрунтована тим, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, вжиті заходи до відшкодування заподіяної шкоди є неспіврозмірними з наслідками, що настали внаслідок кримінального правопорушення, обвинувачений не в повному обсязі усвідомив свою вину, оскільки не вживав заходів для вибачення перед потерпілою ОСОБА_4 .
Прокурором зазначено, що ОСОБА_7 , який є водієм за родом своїх занять, допустив неприпустимі порушення, наслідком яких стали смерть потерпілого ОСОБА_8 та середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_9 .
Потерпіла ОСОБА_4 та її представник просили застосувати максимальний вид покарання, визначений санкцією статті 287 КК України у виді позбавлення волі на 5 років з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк 3 роки.
Ними вказано, що обвинувачений жодного разу до судового засідання не намагався особисто вибачитись перед родиною загиблого ОСОБА_8 , під час досудового розслідування не визнавав свою вину у вчиненні вказаного злочину.
Захисник обвинуваченого просила суворо не карати ОСОБА_7 та застосувати до обвинуваченого покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі обвинуваченого без застосування додаткового покарання, застосувавши статтю 75 КК України.

Свою позицію захисник обґрунтовувала тим, що обвинувачений визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро кається. Зазначила, що він сприяв розкриттю злочину, намагався добровільно частинами відшкодовувати завдані потерпілій збитки, але вона від отримання відповідних коштів відмовилась.

На підтвердження факту направлення коштів на адресу потерпілої стороною захисту до суду надані квитанція про переказ грошей на суму 1000 грн від 12.08.2020, які потерпілою фактично повернуті, та квитанція про переказ грошей на суму 3000 грн від 26.08.2020, направлені в день судового засідання з розгляду відповідного кримінального провадження.

Захисником також зазначено, що обвинувачений не усвідомлював можливість настання тяжких наслідків у виді смерті ОСОБА_8 та середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Він дуже шкодує, що допустив до керування транспортним засобом ОСОБА_8 , який був неповнолітнім та перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Захисником акцентовано увагу на тому, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався. Вказано на те, що відповідно до висновку органу пробації виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

Обвинувачений, визнаючи вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просив його суворо не карати, просив вибачення у родини загиблого ОСОБА_8 . Зазначив, що у разі позбавлення його волі, він не зможе відшкодувати завдані сім`ї загиблого збитки.

Мотиви призначення покарання
При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги частини 2 статті 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до частини 2 статті 12 КК України, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, є нетяжким злочином.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, стан здоров`я обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відсутність у нього судимостей, думку потерпілої ОСОБА_4 , яка наполягає на призначенні обвинуваченому найсуворішого покарання, передбаченого санкцією статті 287 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів на строк 3 роки, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд також при призначенні обвинуваченому покарання враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Судом встановлено, що раніше до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 не притягувався.
Суд враховує те, що ОСОБА_7 намагався відшкодовувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, а саме: поштовим переказом направляв кошти на адресу потерпілої на суму 1000 грн 12.08.2020, які потерпілою фактично повернуті, а також на суму 3000 грн 26.08.2020, які були направлені в день судового засідання з розгляду відповідного кримінального провадження.
Поряд з цим, суд зазначає, що хоч обвинуваченим і були вжиті заходи до відшкодування шкоди, сума коштів, яку обвинувачений направляв на адресу ОСОБА_4 , є неспівмірною з наслідками, завданими ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_4 .
Судом встановлено, що вибачення сім`ї загиблого ОСОБА_8 , обнинувачений приніс лише під час судового розгляду кримінального провадження, а раніше не намагався це зробити. Твердження ОСОБА_7 про те, що він направив смс-повідомлення на номер мобільного телефону ОСОБА_12 з вибаченнями, не знайшли свого об`єктивного підтвердження.
З огляду на викладене, суд констатує, що «щире каяття» у даному кримінальному провадженні хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, однак така обставина носить лише формальний характер. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, всупереч твердженням обвинуваченого про щире каяття, ОСОБА_7 не намагався відшкодовувати завдану потерпілій шкоду під час досудового розслідування, кошти у розмірі 1000 грн та 3000 грн направлялись потерпілій лише після початку розгляду справи в суді. Вказані суми не є співмірними із шкодою, завданою ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_4 . Ним не було здійснено дій, спрямованих на вибачення перед потерпілою ОСОБА_4 до початку розгляду справи в суді.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Судом встановлено, що обвинувачений розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей не має. Його твердження про те, що він є батьком малолітньої дитини, не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи в суді. Матеріали справи також не містять відомостей про те, що він є також офіційно працевлаштованою особою.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті, по якій кваліфіковані дії обвинуваченого у вигляді позбавлення волі, але не на максимальний строк, оскільки обвинуваченим був вчинений нетяжкий злочин, потерпіла ОСОБА_4 наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, але суд призначаючи обвинуваченому покарання, враховує те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, сприяв розкриттю злочину, намагався відшкодувати шкоду потерпілій.
Під час призначення покарання суд враховує також тяжкість наслідків, які наступили внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 у вигляді смерті неповнолітнього ОСОБА_8 та тілесних ушкоджень середньої тяжкості неповнолітньої ОСОБА_9 .
Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів строком на 2 роки, оскільки суд при призначенні додаткового покарання враховує приписи пункту 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 зі змінами, де зазначено, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і статті 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Як вище зазначав суд обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, потерпіла ОСОБА_4 наполягала на позбавленні права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів строком на 3 роки, від дій обвинуваченого настали тяжкі наслідки у виді смерті неповнолітнього ОСОБА_8 та тілесних ушкоджень середньої тяжкості неповнолітньої ОСОБА_9 .
Підстав для застосування до обвинуваченого менш суворих видів покарання, зазначених у санкції статті 287 КК України, таких як штраф, виправні роботи та обмеження волі, або звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, суд не вважає доцільним, з огляду на їх м`якість, оскільки вони не є достатніми для виправлення ОСОБА_7 .
На думку суду, саме призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на три роки відповідає загальним засадам призначення кримінального покарання, зокрема принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, також, суд належним чином оцінив обставини, які мають значення для вирішення цього питання, зокрема, характер допущених ОСОБА_7 порушень Правил дорожнього руху, які він допустив, ступінь тяжкості вчиненого злочину, тяжкість наслідків у виді смерті потерпілого неповнолітнього ОСОБА_8 та тілесних ушкоджень середньої тяжкості неповнолітньої ОСОБА_9 , які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з діями обвинуваченого, дані про особу обвинуваченого, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, але притягався до адміністративної відповідальності саме за порушення Правил дорожнього руху України (частина 1 статті 122 КУпАП).

Вирішення цивільного позову
10 серпня 2021 року ОСОБА_4 заявила цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення (а.с. 60-62).

26 серпня 2021 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про залишення позову без розгляду. Вказану заяву мотивувала тим, що має намір після винесення вироку судом звернутись із відповідним позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, оскільки підтвердження завданої їй матеріальної та моральної шкоди на час розгляду кримінального провадження в повному обсязі не має.
В судовому засіданні потерпіла та її представник заяву про залишення позову без розгляду підтримали, просили її задовольнити. Інші учасники судового розгляду проти задоволення заяви цивільного позивача не заперечували.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що вказане клопотання потерпілої ОСОБА_4 підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно з частиною 1 статті 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
Частинами 2 та 3 статті 61 КПК України передбачено, що права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.
Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
ОСОБА_4 є потерпілою по кримінальному провадженню, що розглядається, яка відповідно до статті 61 КПК України подала цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування збитків, завданих злочином.
Відповідно до обсягу наданих цивільному позивачу кримінально-процесуальним та цивільно-процесуальним законодавством прав ОСОБА_4 вправі розпоряджатися цивільним позовом на власний розсуд і в тому числі подавати заяву про залишення його без розгляду.
Отже, суд приходить до висновку про необхідність залишити без розгляду цивільний позов, оскільки про це просив цивільний позивач.
У заяві про залишення позову без розгляду цивільний позивач ОСОБА_4 також просила стягнути судові витрати на правничу допомогу.
З матеріалів цивільного позову вбачається, що ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5 уклали договір про надання правової допомоги від 11 червня 2021 року (а.с. 73).
Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 11 червня 2021 року адвокат надав наступні послуги: юридична консультація вартістю 500 грн, участь у проведенні слідчий дій загальною вартістю 3000 грн (а.с. 74).
В матеріалах справи міститься квитанція № 215 від 11 червня 2021 року про оплату гонорару адвоката 3500 грн.
З досліджених документів на підтвердження витрат на правничу допомогу, вбачається, що оплачена правнича допомога вартістю 3500 грн надавалась у формі консультації та участі адвоката у слідчих діях. Доказів оплати послуг адвоката за підготовку та подачу цивільного позову, який ОСОБА_4 просила залишити без розгляду, до матеріалів ані цивільним позивачем, ані її представником не додано.
Крім того, суд зазначає, що чинними нормами цивільно процесуального та кримінально-процесуального законодавства, не передбачено можливість стягнення витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду на підставі відповідної заяви позивача.

Мотиви інших рішень
Процесуальні витрати на залучення експерта за проведення судової інженерно-трасологічної експертизи № СЕ-19/117-21/7724-ІТ від 25.06.2021, судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/117-21/7722-ІТ від 30.06.2021, судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-21/7716-ІТ від 25.06.2021, в сумі складають 2402 грн 68 коп.

Суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на користь держави згідно з частиною 2 статті 124 КПК України, оскільки їх розмір підтверджений довідками експертної установи.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту, застосований до ОСОБА_7 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2021 року строком на 60 днів з 08 серпня 2021 року до 06 жовтня 2021 року, залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Речовими доказами суд вважає за необхідне розпорядитися відповідно до статті 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 373 та 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 287 КК України, і призначити йому покарання в виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк 2 (два) роки.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, - залишити без розгляду.
Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 09.06.2021, на мотоцикл Хантер W-200, державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 04.07.2018 центром 5346, який належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - скасувати.
Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 09.06.2021, на автомобіль Фольцваген Гольф, на іноземній реєстрації, номерний знак НОМЕР_1 , володільцем якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати.
Стягнути з ОСОБА_7 у дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової інженерно-трасологічної експертизи № СЕ-19/117-21/7724-ІТ від 25.06.2021, судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/117-21/7722-ІТ від 30.06.2021, судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-21/7716-ІТ від 25.06.2021, в сумі 2402 грн 68 коп. (дві тисячі чотириста дві гривні шістдесят вісім копійок).
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
- мотоцикл Хантер W-200, державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 04.07.2018 центром 5346, який належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 повернути законному власнику ОСОБА_11 ;
- автомобіль Фольцваген Гольф, на іноземній реєстрації, номерний знак НОМЕР_1 , володільцем якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - повернути законному володільцю ОСОБА_7 ;
- змиви з керма, руків`я коробки передач та контрольні змиви і мікрочастини із переднього сидіння автомобіля Фольцваген Гольф, на іноземній реєстрації, номерний знак НОМЕР_1 , які поміщено до паперових конвертів - знищити.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_13 -Айдаєва