УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Слов`янськ

Колегія суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в режимі відео-конференції в залі № 3 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000057 від 16.02.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 187 ч.4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 ч. 4 ст. 189 КК України.

Під час судового засідання прокурором ОСОБА_5 заявленоклопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В клопотанні прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки ОСОБА_9 обвинувачуються у скоєнні тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років, а тому у випадку не продовження чи зміни відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який та такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та перебуваючи поза межами установи виконання покарань, перебуваючи на волі, ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_12 та свідків в даному кримінальному провадженню: спробувати схилити їх до зміни своїх показань. Також, обвинувачений ОСОБА_9 ніде не працює та немає стабільного джерела доходів, його протиправні дії носили тривалий характер та були припинені співробітниками правоохоронного органу, у зв`язку з затриманням, наявний також ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення. Також встановлено, що ОСОБА_9 , раніше судимий за вчинення тяжкого злочину поєднаного з насиллям, перебував під

адміністративним наглядом. ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів на території м. Слов`янська, є підстави вважати, що інші запобіжні заходи, непов`язані з позбавленням волі, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків. Вважає, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтвердив обставини вказані в клопотанні та просив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 - задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 . Надав суду клопотання, в якому просив змінити ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. своє клопотання обгрунтовує тим, що, на його думку, стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК. Вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні мати похилого віку.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора стосовно продовження йому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підтримав клопотання свого захисника.
.Обвинувачений ОСОБА_10 заперечував стосовно клопотання прокурора, щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора стосовно продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 .

Заслухавши думки та позиції прокурора, обвинувачених та їх захисників, при вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. Це означає, що на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу та доцільністю його збереження. Пунктом 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають

достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Колегія суддів зазначає, що ризиками про які було зазначено прокурором у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, проте, ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу, оскільки при вирішенні вказаного питання, окрім цих обставин, суд приймає до уваги й інші обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у будь якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. Проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року).

Аналізуючи доводи обвинуваченого та його захисника, судова колегія зауважує, що особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного чи обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. Судова колегія погоджується з доводами обвинуваченого та його захисника в тій частині, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого з часом зменшуються, однак зазначає, що встановлені судом ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого та підстави їх наявності станом на момент розгляду клопотання не стали настільки меншими, щоб суд міг встановити достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для виконання завдань кримінального провадження.

Колегія суддів враховуючи всі встановлені під час судового розгляду кримінального провадження відомості про сукупність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні потерпілим та вже допитаними свідками, приходить до переконання, що висновки органу досудового розслідування, на які посилається в своєму клопотанні прокурор про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, оскільки існує ймовірність скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Відповідно до ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане колегія суддів зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи.

Приймаючи до уваги сукупність вищевказаних обставин, колегія суддів не ігнорує та приймає до уваги та відома позиції, думки та доводи, як самого обвинуваченого так і його захисника, як сторони захисту на користь обвинуваченого, крім того аналізує та надає оцінку доводам та обґрунтуванням всіх обвинувачених загалом та зазначає, що у даному кримінальному провадженні, як в контексті пред`явленого обсягу обвинувачення, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, так і наявності суспільного інтересу у даному кримінальному провадженні не перевищують інтересу у даній кримінальній справі, який по - перше з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, їх тривалості та тяжкості є наявними в даній справі та виправдовує, як виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями, а по друге полягає у повному, всебічному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_9 процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на теперішній час не відпали та продовжують існувати.

Оцінюючи в цілому клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою, колегія суддів зазначає, що ризиком, передбаченим ст. 177 КПК України у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, а тому суд оцінюючи ймовірність такої поведінки обвинуваченого, в контексті прийняття рішення про продовження строку дії запобіжного заходу, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності наявності вказаних ризиків. Крім того відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Зокрема, колегія суддів зазначає, що існування ризиків незаконного впливу на потерпілого, можливість переховування обвинуваченого від правосуддя у випадку зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або на інший не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід, прокурор в клопотанні обґрунтовує тим, що оскільки обставини та характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 , свідчать про те, що, покарання за вчинення вказаних злочинів передбачає позбавлення волі на строк до 15 років, то обвинувачений задля уникнення покарання зможе, знаходячись поза межами установи виконання покарань, здійснити дії щодо примушування зміни показань свідками на свою користь, або ж перешкоджання судовому розгляду шляхом переховування від правосуддя.

Оцінивши всі доводи та обґрунтування свого клопотання надані прокурором про існування вищевказаних ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні повністю та обґрунтовано довела, що на теперішній час продовжують існувати ризики того, що обвинувачений у разі зміни запобіжного заходу на захід не пов`язаний з триманням під вартою, зможе переховуватись від суду задля уникнення можливого покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи, що кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжкими та тяжким за вчинення яких можливе покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним

зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Колегія суддів вважає обґрунтованим твердження прокурора про те, що продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілого ОСОБА_12 та свідків у даному кримінальному провадженні. Ризик впливу на свідків, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. На теперішній час судовий розгляд триває, при цьому судом здійснюються всі дії щодо своєчасного розгляду даного кримінального провадження в розумні строки. Також колегія суддів приймаючи до уваги ймовірне намагання обвинуваченого ОСОБА_9 у випадку зміни запобіжного заходу вчинити дії направлені на примусову зміну пояснень вже допитаних свідків, у разі їх необхідного повторного допиту, та потерпілого, з метою уникнення кримінальної відповідальності та зміни їх показів на свою користь.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинуваченому, можливий як незаконний вплив обвинуваченого на потерпілого ОСОБА_12 та свідків у даному кримінальному провадженні, так і вірогідність уникнення покарання, шляхом переховування від суду що в свою чергу може мати негативні наслідки, як для інтересів суспільства так і для відправлення судочинства по даній кримінальній справі в контексті всебічності, обґрунтованості та законності ухваленого кінцевого рішення.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Як зазначає Європейський суд з прав людини у будь якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. Проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року).

У відповідності до п.п. 61, 62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, ніде не працює та немає стабільного джерела доходів, його протиправні дії носили тривалий характер до затримання, наявний також ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення, раніше судимий, що також підтверджує доводи сторони обвинувачення про наявність ризику вчинення ним нового кримінального провадження суд вважає реальним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від суду. Суд вважає, що обвинувачений з метою уникнути покарання у виді позбавлення волі може ухилитись від суду, в тому числі покинути територію України.

Суд погоджується, що має місце ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України у виді можливості незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні. Даний ризик підтверджується тим, що на данному етапі судового розгляду ще не встановлені та не досліджені судом повною мірою всі обставини кримінального провадження. Таким чином, ОСОБА_9 шляхом психологічного та фізичного впливу на свідків та потерпілого, з метою надання ними неправдивих показів або зміни раніше наданих показів на інші, що значно може ускладнити об`єктивність розгляду справи.

Ризик можливого переховування від суду обумовлен тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 відносяться до тяжкого

та особливо тяжкого злочинів, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років. Будучи особою раніше судимою за злочин проти життя та здоров`я особи, усвідомлюючи, що за скоєння вказаного злочину йому можливо буде призначено покарання, передбачене санкціями статей у виді позбавлення волі на тривалий час, може побудити його на спробу ухилення від суду.

Таким чином, обмеження права ОСОБА_9 на свободу у данному випадку на теперішній стадій судового розгляду є виправданим та необхіднич через неможливість в жодний інший спосіб запобігти вказаним ризикам.

Судовою колегією приймається до уваги, що ОСОБА_9 утримується під вартою з 02.03.2017 року, однак в данному випадку, з огляду на практику Європейського суду, враховуючи тяжкість злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_9 , спосіб їх можливого вчинення останнім та суспільний інтерес, обмеження права обвинуваченого на свободу є виправданим та необхідним через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ризику переховування обвинуваченого, впливу на потерпілого, свідків, інших учасників кримінального провадження, забезпечення належного виконання їм своїх процесуальних обов`язків.

Розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, колегія суддів зауважує, що з огляду на характер інкримінованих злочинів, за фактами вимагання з погрозою насильства над потерпілим, заподіянні насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, викрадення людини та скоєння розбійного нападу, вчинення організованою групою, чітким є переконання колегії суддів, що на теперішній час інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1-3 ч.1 ст. 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не виключають можливості тримання його під вартою, відсутність жодних належних медичних відомостей чи письмових доказів, які б свідчили, що стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє, чи взагалі виключає можливість його перебування в установі виконання покарань.

Колегія суддів вважає, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Судовою колегією приймаються до уваги доводи прокурора вказані стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 в тій частині, що ніде не працює та немає стабільного джерела доходів, його протиправні дії носили тривалий характер та були припинені співробітниками правоохоронного органу, у зв`язку з затриманням, наявний також ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення. Також встановлено, що ОСОБА_9 , раніше судимий за вчинення тяжкого злочину поєднаного з насиллям, та перебував під адміністративним наглядом. Перебуваючи на волі може переховуватись, змінити своє місце проживання, у тому числі шляхом виїзду за межі території України та не виконувати законні вимоги суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому за вчинення тяжких злочинів у виді позбавлення волі на строк понад 10 років, у разі визнання його винним, може бути визнана ним більш небезпечною, ніж втеча.

Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей щодо обвинувачення ОСОБА_9 у скоєнні особливо тяжких та тяжкого кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а саме позбавлення волі на строк до 15 років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність відомостей, медичних висновків та письмових доказів, які б виключали на теперішній час можливість тримання його під вартою, або висновків експертиз, які б свідчили, що стан здоров`я обвинуваченого який не дозволяє перебувати під вартою на теперішній час, чи взагалі виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, а також врахувавши ризики, передбачені ст.

177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_9 у разі зміни запобіжного заходу або його скасування зможе переховуватись від суду задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки можливість уникнення покарання може бути для обвинуваченого меншим злом ніж процедура його відбування у разі визнання його винним, а також можливість впливу на потерпілого ОСОБА_12 та свідків у даному кримінальному провадженні. Колегія суддів вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, слід продовжити ще на 60 днів.

У світлі положень ст. 28 КПК України, з урахуванням специфіки інкримінованих обвинуваченому злочинів, дане кримінальне провадження є в очевидь складним. Відповідно, колегія суддів не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Окрім того, судова колегія наголошує, що з встановлених судом обставин вбачається, що лише такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків у повній мірі. За наведених обставин клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів відносно обвинуваченого слід задовольнити, а клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який залишити без задоволення.

Колегія суддів, з огляду на норми чинного кримінального процесуального законодавства, також розглянула й всі альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, які зазначені в ст. 176 КПК України, в тому числі і особисте зобов`язання, і домашній арешт з носінням електронного засобу контроля, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого на теперішній час не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У відповідності до положень п.1 ч.4 ст. 183 КПК України розмір застави обвинуваченому не визначається у зв`язку із вчиненням обвинуваченим ОСОБА_9 злочину із застосуванням насильства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 331, 376 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто з 15.09.2021 року по 13.11.2021 року включно.
Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) Південно-Східного міжрегіонального

управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Копію ухвали вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3