Справа № 202/7854/19
Провадження № 1-кп/202/66/2021
УХВАЛА
Іменем України

28 грудня 2021 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченої - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000093 від 17.01.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, громадянка України, розлучена, на утриманні неповнолітніх дітей не має, освіта загальна середня, офіційно не працевлаштована, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:
-18.09.2018 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч.1 ст.309, ч.1 ст.311 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнена з іспитовим строком на 1 рік;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинуваченій обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 31.12.2021 року.
Прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , яке мотивоване тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченої жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_4 заявила , що підстав для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає, оскільки судовий розгляд вже майже завершений, досліджено всі докази, допитано всіх свідків, тому ризиків, передбачених статтею 177 КПК України на час розгляду клопотання не існує, вважає, що є всі підстави для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Суд заслухавши сторони кримінального провадження наголошує на тому, що при неодноразовому продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому судом враховано,що ризик переховування обвинуваченої від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд зазначав, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останньою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

При розгляді цього клопотання суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати «in abstracto». Це питання має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими суд мотивує своє рішення, та належно задокументованих фактів. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Суд зазначає, що тривалість тримання обвинуваченої під вартою становить два роки та чотири місяці.

Суд зауважує, що тяжкість висунутих обвинувачень, ризик ухилення від слідства та суду, незаконний вплив на свідків були підставами для винесення ухвали про обрання щодо обвинуваченої запобіжного заходу. Надалі, продовжуючи строк тримання під вартою, суд наводив підстави у своїх рішеннях, посилався на належність раніше обраного запобіжного заходу. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), заява № 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та «І.А. проти Франції» (I.A. v. France), заява № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII). До того ж, такі підстави мають бути чітко сформульовані у відповідних рішеннях національних судів ( рішення від 4 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), заява № 27504/95, п. 61). Однак у цій справі таких підстав навести вже неможливо, суду залишилось тільки допитати особу, яка приймала участь у закупівлі наркотичних засобів під легендою, місце перебування якої на цей час не встановлено, що і є основною причиною тривалого розгляду кримінального провадження та допитати обвинувачену.

На час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на свідків у обвинуваченої відсутній, існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК значно зменшились. Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав про необхідність розгляду можливості обрання альтернативних запобіжних заходів.

Суд зваживши наявність ризиків, що залишились, а це переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення , вважає їх недостатніми для тримання обвинуваченої під вартою, а тому вважає за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

П о с т а н о в и в :

ОСОБА_4 змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши їй з 18.00 години до 10.00 години залишати житло за адресою АДРЕСА_1 без дозволу суду.

Покласти на обвинувачену наступні обов`язки:
1) з`являтися за викликом суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Строк, на який покладено вищевказані обов`язки, визначити до 26.02. 2022 року.
Обвинуваченій письмово (під розпис) повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення.
Дата закінчення дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому 26.02.2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_5