ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 623/738/17 Провадження № 1-кп/636/64/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2021 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника органу з питань пробації ОСОБА_8 ,

представника служби в справах дітей ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєва обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000007, внесеному 02 січня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

неповнолітнього ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ізюм, Харківської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше засудженого: 1) 26.01.2016 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 2) 13.04.2016 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; зареєстрованого та фактично проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, українця, з неповною загальною середньою освітою, непрацюючого, раніше засудженого: 1) 07.09.2004 Ізюмським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 2) 02.02.2005 Ізюмським міським судом Харківської області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років позбавлення волі; 3) 13.04.2009 Ізюмським районним судом Харківської області за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту; 4) 02.11.2009 Московським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 5) 14.08.2013 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 23.03.2016 згідно ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 16.02.2016 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, 6) 10.09.2020 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, без постійного місця проживання,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_10 , який на момент скоєння злочину був неповнолітнім та раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку знову вчинив корисливий злочин.

Так, ОСОБА_10 повторно, 07 лютого 2017 року, приблизно о 21.00 годині, знаходячись у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_11 , скориставшись відсутністю уваги зі сторони мешканця даного будинку ОСОБА_12 , таємно викрав чавунну плиту з цегляної твердопаливної печі на дві конфорки, вартістю 330,00 грн., двоє чавунних дверцят з цегляної твердопаливної печі, вартістю 196,66 грн., чавунну духовку з цегляної твердопаливної печі, вартістю 156,67 грн. та металеву рейку з цегляної твердопаливної печі, вартість якої визначити не вдалося, які належали ОСОБА_13 , чим заподіяв потерпілій, згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 1013 від 06.03.2017, матеріальну шкоду на загальну суму 683,33 грн.

Вказані дії неповнолітнього ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України - крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_10 , який на момент скоєння злочину був неповнолітнім, 07 лютого 2017 року, приблизно о 22.00 годині, знаходячись у будинку за адресом: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків зі ОСОБА_12 , маючи умисел на навмисне спричинення смерті останньому, наніс потерпілому декілька ударів руками по тулубу, декілька ударів ополоником по голові, приблизно 8 ударів робочою частиною сокири по рукам та тулубу, чим заподіяв потерпілому, згідно з висновком судової медичної експертизи № 47-Ізт-17 від 13.03.2017, тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, верхніх кінцівках і на задній поверхні тулуба, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості; крім того, наніс декілька ударів робочою частиною сокири та декілька ударів обухом сокири по лівій частині голови, чим заподіяв потерпілому, згідно з висновком судової медичної експертизи № 47-Ізт-17 від 13.03.2017, тілесні ушкодження у вигляді рубаних ран лівої половини обличчя і лівої скронево-завушної ділянки волосистої частини голови, які відноситься до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. Крім того, ОСОБА_10 наніс ОСОБА_12 два удари обухом сокири в праву ділянку голови, чим спричинив потерпілому, згідно з висновком судової медичної експертизи № 47-Ізт-17 від 13.03.2017, тілесні ушкодження у вигляді забитої рани правої половини обличчя та правої тім`яно-скроневої ділянки волосистої частини голови, які відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості як небезпечні для життя. В результаті травматичного крововиливу під оболонки мозку у ОСОБА_12 утворилося здавлювання головного мозку, що і стало безпосередньою причиною смерті. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 у проміжок часу з 01.00 год. до 02.00 год. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

Вказані дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто навмисне протиправне спричинення смерті іншій особі.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_11 , будучи раніше неодноразово судимим за скоєння умисних злочинів, на шлях виправлення не став та знову скоїв аналогічні злочини.

Так, ОСОБА_11 повторно, 02.01.2017, приблизно о 18.00 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Смарагд»; що розташований за адресом: Харківська обл., м. Ізюм, вул. Софійська, 46-В, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги зі сторони продавця магазину ОСОБА_14 , таємно викрав гроші у сумі 1800,00 грн., що належали ОСОБА_15 , чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Вказані дії ОСОБА_11 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України - крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_11 повторно, 07.02.2017, приблизно о 21.00 год., перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, за попередньою змовою та спільно з неповнолітнім ОСОБА_10 , скориставшись відсутністю уваги зі сторони мешканця вказаного будинку ОСОБА_12 , таємно викрав чавунну плиту з цегляної твердопаливної печі на дві конфорки вартістю 330,00 грн., двоє чавунних дверцят з цегляної твердопаливної печі вартістю 196,66 грн., чавунну духовку з цегляної твердопаливної печі вартістю 156,67 грн. та металеву рейку з цегляної твердопаливної печі, вартість якої встановити не вдалося, які належали ОСОБА_13 , чим заподіяв потерпілій, згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 1013 від 06.03.2017, матеріальну шкоду на загальну суму 683,33 грн.

Вказані дії ОСОБА_11 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України - крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Від потерпілої ОСОБА_15 надійшла заява, в якій просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що претензій матеріального характеру до обвинувачених не має, оскільки кошти їй повернуті. Від потерпілого ОСОБА_16 надійшла заява про проведення судового розгляду без його участі, в якій він зазначив, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, а покарання просить призначити останньому по всій суворості закону. Від потерпілої ОСОБА_13 надійшла заява, в якій просила розглянути справу за її відсутності за станом її здоров`я та призначити обвинуваченим найсуворіше покарання.

Суд, відповідно до ст. 325 КПК України, заслухавши думку учасників судового провадження, прийшов до висновку щодо можливості за відсутності потерпілих з`ясувати всі обставини під час судового розгляду і вирішив провести судовий розгляд без їх участі, оскільки вони не були присутніми під час вчинення злочинів і тому не можуть надати будь-які пояснення про обставини вчинення злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав, підтвердивши обставини їх вчинення, та не заперечував фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікацію його дій від дачі показі відмовився.

Обвинувачений ОСОБА_11 у судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав, підтвердивши обставини їх вчинення, та не заперечував фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікацію його дій, від дачі показів відмовився.

За згодою сторін згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.

Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи, а саме: дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_10 :

- довідки ОСК ГУНП в Харківській області та ОСК МВС України № 15-23032017/63091 від 29.03.2017 про судимість ОСОБА_10 , згідно якої обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності: 1) 26.01.2016 Ізюмським міським судом Харківської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 2) 13.04.2016 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15.04.2016 про виправлення описки у вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.04.2016 (т.к.п. 2 а.к.п. 33, 35);

- вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.04.2016, за яким ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, і в силу ч. 4 ст. 70 КК України йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі; в силу ст. ст. 75, 76, 107 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням тривалістю 3 роки (т.к.п. 2 а.к.п. 36, 37);

- характеристики, виданої Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством - 1, згідно якої скарг від сусідів на ОСОБА_10 не надходило (т.к.п. 2 а.к.п. 30);

- довідки ювенальної превенції СП ПП Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області від 09.02.2017, згідно якої неповнолітній ОСОБА_10 на обліку перебуває з 10.12.2015 (т.к.п. 2 а.к.п. 32);

- актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_10 , згідно якого неповнолітній ОСОБА_10 проживає разом з матір`ю, вітчимом та сестрою, санітарний стан приміщення нормальний, взаємовідносини між членами сім`ї нормальні, вихованням неповнолітнього займається мати, яка до кримінальної відповідальності не притягувалась (т.к.п. 2 а.к.п. 33);

- довідки Ізюмського міськрайонного відділу з питань пробації від 14.03.2017, згідно якої ОСОБА_10 перебуває на обліку з 19.05.2016 (т.к.п. 2 а.к.п 35);

- висновку судово-психіатричного експерта № 182 від 06.03.2017, згідно якого ОСОБА_10 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості; відповідно до свого стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними; у період часу, якому відповідають правопорушення, неповнолітній ОСОБА_10 не перебував в стані вище вказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; на теперішній час ОСОБА_10 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.к.п. 2 а.к.п. 17-19);

та особу обвинуваченого ОСОБА_11 :

- довідки ОСК МВС України № 650068 від 04.04.2016 про судимість ОСОБА_11 , згідно якої обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності: 1) 07.09.2004 Ізюмським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки; 2) 02.02.2005 Ізюмським міським судом Харківської області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років позбавлення волі; 3) 13.04.2009 Ізюмським районним судом Харківської області за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту; 4) 02.11.2009 Московським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 5) 14.08.2013 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі (т.к.п. 2 а.к.п. б/н);

- вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.08.2013, за яким ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 395, ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України, і згідно ст. 70 та ст. 71 КК України йому призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі (т.к.п. 2 а.к.п. б/н);

- довідки про звільнення серії ХАР № 00708, згідно якої ОСОБА_11 засуджений 14.08.2013 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ст. 395, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 18.03.2013 по 23.03.2016, звідки звільнений за відбуттям строку покарання згідно ч. 5 ст. 72 КК України (т.к.п. 1 а.к.п. 55);

- вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.09.2020, за яким ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України, і згідно ч. 1 ст. 70 КК України йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі (т. 6 а.с. 127, 128);

- характеристики, виданої ДОП Ізюмського ВП, згідно якої за період мешкання з 24.03.2016 до кінця 2016 року ОСОБА_11 вів бродячий спосіб життя, зловживав спиртними напоями, на зауваження та попередження не реагував (т.к.п. 2 а.к.п. б/н);

- довідки Ізюмського РС ГУ ДМС України в Харківській області, згідно якої ОСОБА_11 станом на 04.04.2016 зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (т.к.п. 2 а.к.п. б/н);

- довідки Ізюмської центральної районної лікарні від 18.01.2017, згідно якої ОСОБА_11 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т.к.п. 2 а.к.п. б/н);

- довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.01.2017, згідно якої ОСОБА_11 на обліку не перебуває (т.к.п. 2 а.к.п. б/н);

Отже, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачених, приходить до висновку, що пояснення та визнання вини обвинуваченими мають характер логічних, послідовних і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин злочинів, добровільності та істинності їх позиції та таких, що у сукупності з іншими наведеними доказами, дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про те, що своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, навмисним протиправним спричиненням смерті іншій особі (вбивстві) ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України. Протиправні дії обвинуваченими правильно кваліфіковані органом досудового слідства.

Призначаючи обвинуваченим покарання, суд враховує характер і ступінь скоєних злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до наступних категорій: ч. 2 ст. 185 КК України - злочин середньої тяжкості, ч. 1 ст. 115 КК України особливо тяжкий злочин; конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинувачених.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).

Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , є вчинення злочину неповнолітньою особою, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, а обвинуваченого ОСОБА_11 - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не встановлено, а обвинуваченого ОСОБА_11 - рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Також суд, у відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого та відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинувачених, а саме те, що вони раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності, ОСОБА_11 неодноразово відбував покарання реально у виправних колоніях, також ОСОБА_11 не працює, неодружений, не має місця реєстрації та фактичного мешкання, характеризується з негативного боку, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, ОСОБА_10 вчинив тричі злочин у неповнолітньому віці, перебуває на обліку у центрі пробації, на шлях виправлення не став, хоча двічі йому призначалося покарання з випробуванням, та враховуючи висновок судово-психіатричного експерта про те, що ОСОБА_10 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, але відповідно до свого стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними і у період часу, якому відповідають правопорушення, неповнолітній ОСОБА_10 не перебував в стані вище вказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними і на теперішній час ОСОБА_10 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на їх виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченими так і іншими особами.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що обвинувачені до цього вже притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення корисних злочинів. Разом з цим обвинувачені визнали свою вину у скоєному в повному обсязі, щиро каються, шкодують, що так сталося, та готові понести покарання за скоєне, як під час досудового розслідування так і в суді давали правдиві покази, а потерпілі ОСОБА_15 та ОСОБА_13 не заявили до них претензій матеріального та морального характеру, оскільки вкрадені речі їм повернуті, але потерпілий ОСОБА_16 , який через протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_10 втратив батька, разом з потерпілою ОСОБА_13 просили призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання по всій суворості закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинувачені зробили для себе висновки і вживають для цього певні заходи.

При цьому слід мати на увазі, що розкаяння передбачає окрім визнання особою факту вчинення злочинних протиправних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Визнання вини обвинуваченими як під час досудового розслідування, так і в суді, на думку суду, є свідченням щирого каяття, так як на протязі тривалого часу та станом на момент розгляду справи в суді вони повністю визнали і визнають свою причетність до скоєних кримінальних правопорушень, давали правдиві та щирі покази як під час досудового розслідування, так і в суді.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винних, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, врахувавши тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, тяжкості та обставин вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, дані, що характеризують обвинувачених та матеріали, що свідчить про стійку антисоціальну направленість та небажання стати на шлях виправлення, зваживши на обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття та обставини, що обтяжують покарання, відсутність претензій до обвинувачених з боку потерпілих, а також другорядну роль кари як мети покарання, а також враховуючи позицію потерпілих, які наполягають на суворій мірі покарання обвинуваченим, колегія суддів вважає, що виправлення обвинувачених можливо виключно в умовах ізоляції від суспільства. На думку суду, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який скоїв злочини в той час коли розглядалось дане кримінальне провадження, колегія рахує необхідним призначити йому максимальне покарання в вигляді п`яти років позбавлення волі та зарахувати йому строк утримання під вартою в порядку ч. 5 ст. 72 КК України в розрахунку з 09.02.2017 по день зміни запобіжного заходу 06.02.2020 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та вважати відбувшим покарання. Таким чином вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.09.20 відносно ОСОБА_11 повинен виконуватись окремо.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який скоїв злочини в період іспитового строку, колегія рахує необхідним призначити йому покарання в вигляді позбавлення волі, яке він буде відбувати реально то відповідно до вимог п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в якій зазначено, що коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається, тобто за таких умов кожний вирок виконується самостійно, тому вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.04.2016 - виконувати окремо.

Цивільного позову не заявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, суд, керуючись ст. ст. 124, 368 КПК України, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення: судової дактилоскопічної експертизи № 250 від 24.02.2017 у розмірі 879,60 грн.; судової товарознавчої експертизи № 1013 від 06.03.2017 у розмірі 175,92 грн.

Відповідно до ст. 368 ч. 1 п. 12 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання в тому числі і про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт.

Так, ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.02.2017 року було накладено арешт на вилучені в ході огляду місця події від 08.02.2017 речові докази, а саме: металеву плиту розміром 69х43 см, металеву духовку розміром 38х39х39 см, металеві дверцята розміром 28х25 см, металеву рейку розміром 75х7 см. Крім того, ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2017 було накладено арешт на речі, вилучені під час затримання 09.02.2017 ОСОБА_11 , а саме: шапку, куртку камуфляжну, кофту чоловічу, чоловічі черевики та штани; і речі, вилучені під час затримання 09.02.2017 ОСОБА_10 , а саме: чоловічу куртку, шарф, шапку, джинси, дві кофти, светр, гамаші, футболку, пару шкарпеток, чоловічі кросівки. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вважає за необхідне визначити відповідно до ст. 100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11.02.2017 відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що затримані 09.02.2017, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який потім було неодноразово продовжено, але 06.02.2020 обвинуваченому ОСОБА_11 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання. У зв`язку з призначенням обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, суд вважає за необхідне продовжити йому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Щодо зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченим, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення зараховується судом у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосоване попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі в редакції Закону України № 2046-VIII, яка діяла на момент затримання обвинуваченого, що суд вважає за необхідне врахувати у своєму рішенні.

Ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11.02.2017 відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що затримані 09.02.2017, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який потім було неодноразово продовжено, але 06.02.2020 обвинуваченому ОСОБА_11 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно) і щодо неї продовжувалися застосовувати заході попереднього ув`язнення після 21.06.2017, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII), оскільки відсутні підстави щодо застосування положень Закону № 2046- VIII, який погіршує становище цієї особи. В такому разі Закон № 838-VIII має переважаючу дію.

Таким чином, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення зараховується судом у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосоване попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що суд вважає за необхідне врахувати це у своєму рішенні, тобто у строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_10 строк перебування під вартою з 09.02.2017 по день ухвалення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 115 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років;

за ч. 2 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.04.2016 виконувати окремо.
До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор (№ 27)».
Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з моменту затримання, тобто - з 09.02.2017.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09 лютого 2017 року по день винесення вироку - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з засудженого ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової дактилоскопічної експертизи у розмірі 879 (вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 60 коп.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_17 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення строк з 09 лютого 2017 року до зміни запобіжного заходу 06 лютого 2020 року з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_11 вважати відбувшим покарання.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.09.20 відносно ОСОБА_11 виконувати окремо

Стягнути у солідарному порядку з засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи у розмірі 175 (сто сімдесят п`ять) грн. 92 коп.

Речові докази:

-металеву плиту розміром 69х43 см, металеву духовку розміром 38х39х39 см, металеві дверцята розміром 28х25 см, металеву рейку розміром 75х7 см, які передані на зберігання потерпілим, після набрання вироком законної сили - вважати повернутими власнику;

-шапку, куртку камуфляжну, кофту чоловічу, чоловічі черевики та штани і речі, які вилучені під час затримання ОСОБА_11 , та чоловічу куртку, шарф, шапку, джинси, дві кофти, светр, гамаші, футболку, пару шкарпеток, чоловічі кросівки, які вилучені під час затримання ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили зобов`язати орган досудового слідства направити до місця відбування покарання засудженим.

Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.02.2017 року на вилучені в ході огляду місця події від 08.02.2017 речові докази, а саме: металеву плиту розміром 69х43 см, металеву духовку розміром 38х39х39 см, металеві дверцята розміром 28х25 см, металеву рейку розміром 75х7 см.

Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2017 на речі, вилучені під час затримання 09.02.2017 ОСОБА_11 , а саме: шапку, куртку камуфляжну, кофту чоловічу, чоловічі черевики та штани.

Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2017 на речі, вилучені під час затримання 09.02.2017 ОСОБА_10 , а саме: чоловічу куртку, шарф, шапку, джинси, дві кофти, светр, гамаші, футболку, пару шкарпеток, чоловічі кросівки.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження. Засуджений має право подати клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженим та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілим, які не були присутнім в судовому засіданні.

Головуючий

Судді: