Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1628/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Категорія ст. 183 КПК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_4

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю секретаря: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

прокурора: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 23 січня 2022 року,

встановила:

Ухвалою колегії суддів Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 23 січня 2022 року.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що враховуючи конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_8 є підстави вважати, що обвинувачений під загрозою покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винним може переховуватися від суду, тобто існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронних засобів контролю. Вказує, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та винесена з грубим порушенням норм процесуального права. Зазначає, що ризики передбачені ст.177 КПК України стороною обвинувачення є недоведеними, а продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою невиправданими. Посилається на те, що судом не враховано стан здоров`я обвинуваченого, який через тримання останнього під вартою постійно погіршується, наявність постійного місця проживання, він є інвалідом 3 групи, одружений.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст.15 п. 1 ч. 2 ст.115 КК України.

Згідно до обвинувачення ОСОБА_8 обвинувачується в умисному вбивстві семи осіб та закінченому замаху на умисне вбивство.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 25 листопада 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив та встановив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування вказаного запобіжного заходу. Судом встановлено, що обвинувачений під загрозою покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винним (покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі) може переховуватися від суду, тобто існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_8 , а саме вік обвинуваченого, його стан здоров`я, те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, родину, міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику односельців, однак ці дані враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, суворість можливого покарання, в разі якщо його вина буде доведена, на переконання колегії суддів свідчать, що інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможє відвернути ризик втечі обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував характер вчинення та тяжкість злочину, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, репутацію обвинуваченого, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та відсутність процесуальної можливості на даний час у застосуванні менш суворого виду запобіжного заходу.

Всі доводи апелянта в судовому засіданні апеляційного суду були об`єктом дослідження судом і ним надана належна оцінка.

Разом з цим, колегія суддів враховує, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо стану здоров`я обвинувачуваного ОСОБА_8 .

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що його стан погіршується, нещодавно в нього стався серцевий напад, а також про те, що йому не надають належну медичну допомогу в умовах ДУ «Житомирська УВП №8».

Відповідно до листа начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області, обвинувачуваний ОСОБА_8 прибув до слідчого ізолятора 29.05.2020 року. За час перебування в установі оглядався лікарем терапевтом, консиліумом лікарів КП «Лікарня № 2 ім. В.П. Павлусенка». Знаходився на стаціонарному лікуванні у Житомирській міській медичній частині № 8. Неодноразово оглядався консиліумом лікарів ОКЛ ім. О.Ф. Горбачевського. 23.11.2021 року оглянутий черговим фельдшером з приводу гіпертонічного кризу, йому надано невідкладну допомогу. На сьогоднішній день стан здоров`я ОСОБА_8 задовільний, у зв`язку з встановленням хронічної серцево-судинної патології.

Відповідно до ст.49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою.

Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо - профілактичних програм, в тому числі і в державних установах Міністерства юстиції, якими є слідчі ізолятори, в яких створюються умови для ефективного доступного для ув`язнених медичного обслуговування.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Відповідно до п. 138 рішення Європейського суду з прав людини від 15.12.2012 року у справі «Каверзін протии України» (заява №23893/03), п.72 рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України» (заява №30628/02) констатовано, що надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відреагувати на зазначені повідомлення та з метою усунення факту ненадання медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 6 ст.206 КПК України, доручити прокурору Житомирської області здійснити перевірку фактів неналежного лікування зазначених обвинуваченим ОСОБА_8 та його захисником.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 23 січня 2022 року включно без змін.

Доручити прокурору Житомирської області організувати проведення перевірки фактів зазначених обвинуваченим ОСОБА_8 та захисником ОСОБА_9 неналежного надання медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_8 в ДУ "Житомирська УВП №8".

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: