Категорія:ч.3 ст. 286 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
представника потерпілої ОСОБА_13 ,
законного представника
потерпілої ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за№0000602 за апеляційною скаргою старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству обласної прокуратури ОСОБА_15 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2021 року,
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпилівка, Ківерцівського району, Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше несудимого
засуджено за:
ч. 3 ст. 286 КК України до покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування основного призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну сили залишено попередній запобіжний захід у виді застави.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 80 коп. судових витрат у справі за проведення судової інженерно-транспортної експертизи.

Вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 06.09.2020, близько 21.20 год., керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ E320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 97км.+100м. автодороги Н-22 сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне», в населеному пункті с. Струмівка Луцького району Волинської області зі сторони м. Луцьк в напрямку м. Рівне із перевищенням максимально допустимої швидкості руху у населеному пункті, понад 50 км/год., проявив безпечність та неуважність, не зменшив швидкість, а продовжував рух в результаті чого наздогнав попутні транспорті засоби, перед початком виконання випередження яких, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не врахував дорожню обстановку, під час виконання маневру випередження попутних транспортних засобів з правої сторони, наздогнав попутній автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO 110 TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , що виконував маневр зупинки автомобіля на правому краю дороги, в результаті чого допустив зіткнення із задньою частиною даного автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажирка автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO 110 TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_16 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 380 від 12 жовтня 2020 року, отримала наступні тілесні ушкодження: закрита хребетно-спиномозкова травма у вигляді зламу 3 і 4 шийних хребців з розривом спинного мозку; забій задньої поверхні обох легень, крововиливи в корені легень; забійна рана в потиличній ділянці зліва, садно поперекової ділянки, синець задньої поверхні лівого колінного суглобу. Дані тілесні ушкодження могли утворилися внаслідок контакту задньої поверхні тіла потерпілої із частинами салону автомобіля в напрямку ззаду до переду відносно потерпілої із подальшим закиданням голови дозаду і перерозгином шийного відділу хребта. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і в даному конкретному випадку спричинили смерть потерпілої.
Пасажирка автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO 110 TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_17 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 417 від 16 листопада 2020 року, отримала наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма живота і органів грудної клітки; масивна підкапсулярна гематома печінки з травматичним розривом тканини печінки; крововиливи в корені легень, діафрагму, селезінку (гістологічно); синці в ділянках правих колінного і гомілково-степневого суглобів, в ділянках обох гомілок. Дані тілесні ушкодження виникли від контактів з тупими предметами. Враховуючи морфологічні ознаки і локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, не виключається, що вони могли утворитись в салоні автомобіля в момент дорожньо-транспортної пригоди. Стосовно живої людини такі тілесні ушкодження як: закрита тупа травма живота у вигляді масивної підкапсулярної гематома печінки з травматичним розривом тканини печінки, в даному випадку в своєму клінічному перебігу ускладнились тромбоемболією легеневої артерії і розвитком легенево-серцевої недостатності тому за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в клінічному перебігу. Смерть ОСОБА_17 настала від легенево-серцевої недостатності внаслідок розвитку тромбоемболії легеневої артерії, що в свою чергу є прямим наслідком отриманої закритої тупої травма живота у вигляді масивної підкапсулярної гематома печінки з травматичним розривом тканини печінки.
Пасажирка автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO 110 TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 839 від 26 жовтня 2020 року, отримала наступні тілесні ушкодження: закрита хребетно-спінальна травма у вигляді перелому зубовидного відростку та бічної маси 2-го шийного хребця справа з забоєм шийного відділу спинного мозку без деформації спинномозкового каналу, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, розтяг зв`язок правого гомілково-ступневого суглобу. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контакту з травмуючою дією тупих предметів (предмету), цілком можливо при ударі об виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП, і за ступенем тяжкості перелом 2-го шийного хребця відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Пасажирка автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO 110 TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_18 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 902 від 17 листопада 2020 року, отримала наступні тілесні ушкодження: хребетно-спинно-мозкова травма у вигляді компресійного зламу тіла 11 грудного хребця. Дане тілесне ушкодження виникло в результаті надмірного згинання-розгинання хребта під час ДТП і за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21 доби.
Водій автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO 110 TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 826 від 20 жовтня 2020 року, отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом проксимального відділу правої плечової кістки зі зміщенням. Дане тілесне ушкодження виникло в результаті контакту з травмуючою дією тупого предмету, цілком можливо при ударі об виступаючу частину салону автомобіля під час ДТП, і за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21 доби.
Пасажир автомобіля марки «MERCEDES-BENZ E320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , неповнолітній ОСОБА_19 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 824 від 20 жовтня 2020 року, отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом внутрішнього над виростка лівої плечової кістки зі зміщенням, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, рана волосистої частини голови, садна в ділянці голови та лівої стопи. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контакту з травмуючою дією тупих предметів (предмету) цілком можливо при ударі об виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП і за ступенем тяжкості перелом кістки відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21 доби.

Пасажир автомобіля марки «MERCEDES-BENZ E320», реєстраційний номер НОМЕР_1 , малолітній ОСОБА_20 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 825 від 20 жовтня 2020 року, отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом нижньої щелепи в ділянці 5 зуба зліва та 6 зуба справа, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті контакту з травмуючою дією тупих предметів (предмету), цілком можливо при ударі об виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП і за ступенем тяжкості перелом нижньої щелепи відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21 доби.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.2.3 б), п.12.1, п.12.4, п.12.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме: п.п. 2.3(б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України.

Так, в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну.

В порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не враховував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В порушення вимог п.12.4 Правил дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом у населеному пункті, перевищив дозволену швидкість руху.

В порушення вимог п.12.9 (б) Правил дорожнього руху України, перевищив максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 ПДР України.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, тяжкі тілесні ушкодження, а також загибель кількох осіб, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, прокурор оскаржує вирок у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Так, на переконання прокурора, обираючи вид та міру основного покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.3 ст. 286 КК України, суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості, характер вчиненого правопорушення та конкретні обставини його вчинення, які свідчать про підвищений ступінь їх суспільної небезпечності, також його наслідки, що суперечить вимогам ст. ст. 50 65 КК України.

На думку прокурора характеристика обвинуваченого в загально-соціальному плані, а також посткримінальна поведінка, спрямована на залагодження своєї провини, врахована при призначенні покарання судом, не знижує ступеню тяжкості та небезпечності скоєного.

Тому прокурор вважає призначене основне покарання ОСОБА_7 невиправдано м`яким.

Крім цього не погоджується з висновками суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, і вважає, що свої висновки в цій частині суд належним чином не обґрунтував.

Судом не надано належної оцінки тому, що обвинувачений своїми хоч і необережними діями порушив одразу декілька пунктів ПДР України, що призвело до непоправних наслідків у виді загибелі двох людей, та травмуванні п`ятьох інших осіб, двоє з яких є неповнолітні, які внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримали середнього ступеня тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, тобто обставинам, які значно підвищують як суспільну небезпечність особи обвинуваченого так і вчиненого злочину.

Вважає безпідставним врахування при обранні виду заходу примусу думки потерпілих, яка не може бути вирішальною з огляду на правові позиції Верховного Суду, висловлені в постановах №495/9188/16-к/ 161/12105/19, 497/1643/17.

Застосувавши щодо обвинуваченого ОСОБА_7 інститут звільнення від відбування покарання, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, прокурор доводить про істотну диспорцію, допущену місцевим судом при призначенні покарання ОСОБА_7 та просить в цій частині вирок місцевого суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст. 286 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 висловлює незгоду з нею, адже на його переконання заявлені апелянтом вимоги щодо призначення суворішого покарання без застосування положень ст. 75 КК України, тобто без можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є необгрунтованими.

На думку захисника прокурор у своїй апеляційній скарзі фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), оскільки норми матеріального закону, які передбачені ст. ст. 50, 65, 75 КК України, судом як при призначенні основного покарання, так і при прийнятті рішення про звільнення від його відбування в повній мірі дотримані.

Переконливих мотивів в апеляційній скарзі щодо того, що застосування судом статті 75 КК України є неправомірним та недостатнім задля забезпечення мети покарання прокурором не наведено.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційних скарг, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, обвинуваченого і його захисника, які заперечили доводи скарги прокурора потерпілих, представника потерпілої та законного представника неповнолітніх потерпілих, які заперечували щодо задоволення скарги прокурора, просили залишити ОСОБА_7 призначене місцевим судом покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Колегією суддів встановлено, що вказане кримінальне провадження розглядалося у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, тобто, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які не оспорюються учасниками кримінального провадження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.
За таких обставин, фактичні обставини кримінального провадження апеляційним судом не досліджуються, а вирок суду першої інстанції перевіряється лише в частині покарання, призначеного ОСОБА_7 .
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.
Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.286 КК України, суд першої інстанції навів у вироку відомості про тяжкість вчиненого злочину, особу винного та думку потерпілих, які просили не позбавляти волі обвинуваченого, тому призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
Разом з тим, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.ст.75,76 КК України, суд не обґрунтував належним чином своє рішення, про що слушно зазначає у своїй скарзі прокурор.
Згідно ст.75 КК України, суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Однак, судом першої інстанції не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характеру вчинення кримінального правопорушення, яке хоч і є необережним, все ж таки полягає саме в грубому порушенні ПДР України, які обвинувачений як водій повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку накладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб, що спричинило непоправні тяжкі наслідки, тим обставинам, що обвинувачений порушив ряд положень ПДР України, що наражало на потенційну небезпеку необмежене коло осіб, а також, що внаслідок ДТП, спричиненої діями обвинуваченого, загинули двоє людей, а також завдані тілесні ушкодження п`ятьом потерпілим, двоє з яких є неповнолітніми.
Вищевказані обставини Луцьким міськрайонним судом враховані не повній мірі.
Звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного за вчинений злочин не відповідає його меті, ступеню тяжкості, його наслідкам, та на думку апеляційного суду є невиправдано м`яким. На переконання судової колегії судом першої інстанції призначено покарання з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, а тому вирок в частині призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 і ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку відповідно до п.3 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.420 КПК України.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання апеляційний суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, наслідком якого є непоправне смерть двох людей, а також заподіяння середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень п`ятьом потерпілим, двоє із яких є неповнолітніми особами, дані про особу обвинуваченого, який має молодий вік, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, на його утриманні перебуває вагітна дружина, проживає в багатодітній сім`ї, злочин вчинив вперше, вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся, відшкодував завдані збитки потерпілим, які до нього не мають жодних претензій.
Крім цього апеляційний суд враховує і обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків, та відсутність таких, які його обтяжують.
Одночасно, апеляційний суд при призначені покарання ОСОБА_7 бере до уваги і думку потерпілих, які не наполягли на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання.
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Апеляційний суд приходить до висновку, що наявність вищевказаних пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність таких, що його обтяжують, та дані про особу обвинуваченого, який беззаперечно визнав свою винуватість, в чому щиро розкаявся, сприяв здійснення досудового розслідування, добровільно відшкодував завдані збитки, є підставою для обрання ОСОБА_7 більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст. 286 КК України, за яким він визнаний винним, із застосуванням ст. 69 КК України, а саме обмеження волі.

Разом з тим апеляційний суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК України, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, оскільки життя і здоров`я людини визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, згідно ст.3 Конституції України.
На думку апеляційного суду, таке покарання буде достатнім для його виправлення та відповідатиме загальним засадам призначення покарання згідно з ст. 65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та меті кримінального покарання, що визначена ст. 50 КК України, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність як ним самим так і іншими особами, та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству обласної прокуратури ОСОБА_15 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та в цій частині ухвалити новий вирок.
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий
Судді