Справа № 203/3680/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2021 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю адвоката - ОСОБА_3
підозрюваного - ОСОБА_4
заінтересованої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене у рамках кримінального провадження №0000304, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання слідчого, заявлене у рамках кримінального провадження №0000304, про накладення арешту на майно підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_4 .
В судовому засіданні 06.10.2021 року слідчий підтримав подане клопотання та просив його задовольнити. В наступні судові засідання слідчий не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, що в силу ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на те, що вилучені під час обшуку за місцем проживання підозрюваного кошти останньому не належать, а є обіговими коштами, що використовувались його дружиною у підприємницькій діяльності. Також посилались на відсутність підстав для арешту через необгрунтованість підозри, на те, що кошти під час їх вилучення в ході обшуку належним чином не описані, не зазначено їх серійні номери.
ОСОБА_5 під час розгляду клопотання зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , з яким мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . Також вона є фізичною особою-підприємцем та вилучені під час обшуку за місцем їх проживання кошти в сумі 1000 доларів США є її особистими коштами, отриманими в якості доходу від підприємницької діяльності, а кошти в сумі 132500 грн. є обіговими кошти, що використовуються нею у підприємницькій діяльності, а саме: є коштами, які підлягали поверненню постачальникам за поставлений товар, про що зазначалось під час проведення обшуку у зауваженнях до протоколу.

Перевіривши викладені в клопотанні доводи та надані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.
Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч.2 ст.170 КПК України).
В свою чергу ч.5 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно ч.ч.10,11 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Під час розгляду клопотання встановлено, що в провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000304, відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2021 року за ч.3 ст.149 КК України.
Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Дніпропетровською обласною прокуратурою.
19.09.2021 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 КК України було повідомлено ОСОБА_4 .
В наданому клопотанні слідчий, з метою забезпечення конфіскації майна, просив накласти арешт на грошові кошти, вилучені під час обшуків за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_4 та у належному останньому транспортному засобі.
В судовому засіданні 06.10.2021 року ОСОБА_4 та в судовому засіданні 13.10.10.2021 року його дружина ОСОБА_5 зазначили, що вилучені під час обшуку за місцем їх проживання кошти в сумі 1000 доларів США та 132500 грн. не належать ОСОБА_4 . Кошти в сумі 1000 доларів США є особистими коштами ОСОБА_5 , які отримані в якості доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, а кошти в сумі 132500 грн. є обіговими кошти, що використовуються нею у підприємницькій діяльності, а саме: є коштами, які підлягали поверненню постачальникам за поставлений товар. Також останні посилались на те, що про зазначені вище обставини щодо походження та належності грошових коштів зазначалось під час проведення обшуку у зауваженнях до протоколу.
Разом з тим, відповідні зауваження, що є невід`ємною частиною протоколу обшуку, до клопотання долучено не було.
В зв`язку з цим, в судовому засіданні 06.10.2021 року було оголошено перерву для підготовки та надання слідчим в наступне засідання для огляду відповідних зауважень до протоколу обшуку. Проте, в наступні судові засідання, призначені на 08.10.2021 року та 13.10.2021 року слідчий не з`явився, копії протоколу обшуку в повному обсязі (з зауваженнями до протоколу) не надав.
Не дивлячись на наявність зауважень, відповідні доводи щодо походження коштів та їх належності органом досудового розслідування не перевірено.
Будь-яких обставин та відповідних доказів, які б спростовували пояснення ОСОБА_5 щодо належності їй вилучених за місцем мешкання коштів під час розгляду клопотання не встановлено.
Також слідчий суддя враховує, що у відповідності до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.
Разом з тим, у поданому клопотанні слідчим не конкретизовано у якій конкретно спосіб, передбачений ч.1 ст.170 КПК України, слід накласти арешт.

Крім того, слідчий суддя враховує наступне.

Згідно п.п.5,6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд, окрім іншого, повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

В клопотанні слідчого поставлено питання про арешт майна на підставі п.3 ч.2 ст.170 КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна як додаткового виду покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.149 КК України.
При цьому, санкція ч.3 ст.149 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, з конфіскацією майна або без такої. Тобто не передбачає обов`язкового застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.
Також, з огляду на характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_4 , наявні матеріали кримінального провадження, що долучені до клопотання, не вбачається заподіяння його діями матеріальних збитків іншим особам, заявлення цивільних позовів.
До того ж раніше за клопотанням слідчого в рамках даного кримінального провадження ухвалами слідчого судді вже було накладено арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна ОСОБА_4 на належні йому житловий будинок та земельну ділянку, а також транспортний засіб, що з урахуванням зазначених вище обставин, слідчий суддя визнає достатніми та співмірними заходами забезпечення кримінального провадження.
В свою чергу додаткове обтяження у вигляд арешту грошових коштів, необхідних підозрюваному на забезпечення першочергових потреб, за відсутності завданих внаслідок вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення збитків, наявних арештів рухомого та нерухомого майна, а також не обов`язкового застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, в даному випадку не буде розумним та співмірним із завданням кримінального провадження.
З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого про арешт коштів в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131,132,170-172,175,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене у рамках кримінального провадження №0000304 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1