Дата документу 24.11.2021 Справа № 333/6658/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/6658/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-сс/807/1047/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
про повернення апеляційної скарги

24 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ОСОБА_2 , вирішуючи питання про прийняття до розгляду апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 вересня 2021 року за № 0001153 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 вересня 2021 року за № 0001153 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України про арешт майна.

На зазначену ухвалу слідчого судді потерпілою ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга, в якій остання просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню, з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є важливою складовою конституційного права особи на судовий захист.

Однак формулювання ст.129 Конституції України не вказує на коло суб`єктів, які наділені правом оскарження судових рішень. Такі особи визначені КПК та іншими Законами.

При цьому ч.2 ст.24 КПК гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

За змістом пунктів 19, 25, 26 ч.1 ст.3 КПК потерпілий відноситься до числа учасників (сторін) кримінального провадження та учасників судового провадження.

З урахуванням пунктів 10, 24 частини 1 статті 3 КПК, кримінальне провадження є цілісною відносно автономною полістадійною частиною кримінального процесу, що об`єднує комплекс взаємопов`язаних і взаємообумовлених процесуальних дій, які, будучи спрямованими на вирішення загальних завдань кримінального провадження через досягнення конкретного правового результату, здійснюються уповноваженими суб`єктами з приводу процесуальних відносин (що можуть бути пов`язані чи не пов`язані безпосередньо з матеріально-правовими відносинами), які відрізняються предметною характеристикою, в особливому процесуальному порядку, результати яких формалізуються у відповідних процесуальних рішеннях.

До особливих процесуальних проваджень можна віднести провадження: з надання слідчим суддею дозволу на проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій; з розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження та скарг на рішення, дії та бездіяльність слідчого і прокурора, а також розв`язання інших процесуальних питань, що виникають під час досудового розслідування і віднесені до повноважень слідчого судді.

У межах кожного із проваджень існують різні порядки здійснення кримінальної процесуальної діяльності, що в сукупності дозволяють вирішити завдання конкретного різновиду процесуального провадження і всього кримінального провадження в оптимальний спосіб.

Відповідно до ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Кримінально-процесуальний статус потерпілого, залежно від конкретної стадії кримінального провадження, відрізняється колом його прав та специфікою їх реалізації. Проте, потерпілий на будь-якій стадії кримінального провадження залишається самостійним учасником кримінального провадження, а зміна його процесуального статусу характеризується лише колом його прав, які визначені для різних стадій кримінального провадження, відповідно до ст.56 КПК України.

Отже, потерпілий є учасником кримінального та судового провадження, однак на загальних підставах, але до жодної із сторін кримінального провадження не належить.

Потерпілий на стадії досудового розслідування правами сторони обвинувачення не наділений та, відповідно, не користується, а перелік його прав та обов`язків передбачено у статтях 56-57 КПК України.

Так, порядок оскарження ухвал слідчого судді, які постановлені під час досудового розслідування та їх перелік передбачені частинами 1, 2 статті 309 КПК України. Серед таких ухвал значиться й ухвала слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, яка в силу положень частини 2 зазначеної норми КПК України може бути оскаржена під час досудового розслідування в апеляційному порядку.

Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу визначено ст.393 КПК України. Водночас, відповідно до положення п.7 ч.1 ст.393 КПК України, апеляційну скаргу мають право подати потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

Таким чином, з огляду на положення наведених правових норм, законодавчо не визначено право потерпілого, його законного представника чи представника оскаржити в апеляційному порядку постановлене слідчим суддею судове рішення про відмову у арешті майна.

Зазначене узгоджується з висновками об`єднаної палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 04 жовтня 2021 року (справа №756/10189/20, провадження №51-517 кмо 21).

Крім того, слідчим суддею було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, власником якого не є потерпіла ОСОБА_3 , будь-якого відношення до цього майна остання немає.

Беручи до уваги вищевикладене, потерпілий або його законний представник чи представник не є особами, які мають право оскаржити в апеляційному порядку постановлену на стадії досудового розслідування ухвалу слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, в розумінні п.7 ч.1 ст.393, ч.1 ст.309 КПК України.

З урахуванням обставин цього кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що потерпіла ОСОБА_3 не є особою, яка наділена правом апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Право на оскарження судового рішення не є абсолютним та, відповідно до змісту положень ст.24 КПК України щодо однієї з засад кримінального провадження, повинно здійснюватись у порядок, передбачений цим Кодексом.

Додатково вважаю за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, яка згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, є частиною національного законодавства.

Так, у своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справі «Скорик проти України» від 08.01.2008 року).

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

У такому випадку, апеляційний суд вважає за необхідне повернути апеляційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами, що у відповідності до вимог ст.399 КПК України.

Керуючись ст.399 КПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Повернути потерпілій ОСОБА_3 апеляційну скаргу, подану нею на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 вересня 2021 року за № 0001153 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України про арешт майна.

Копію ухвали, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання копії ухвали.

Суддя Запорізького
апеляційного суд ОСОБА_2