гСправа № 187/1173/21 Провадження №1-кп/0187/38/22
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , учасників кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 і підсудного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000123 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, українця, маючого середню-спеціальну освіту, одруженого, працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17.01.2001 Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області за ч.2 ст.140 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 15.02.2002 Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки;

- 30.12.2005 Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області за ч.5 ст.185, ч.5 ст.186, ч.4 ст.187, ст.304, ст.198, ч. 1 ст. 263, ст. 69, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбутий строк 3 місяці за вироком Петриківського районного суду від 15.02.2002, до відбуття призначено 6 роки 3 місяці;

- 17.07.2019 Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області за ч. 1 ст.185 КК України до сплати штрафу у розмірі 850 грн. Штраф сплачений 11.10.2019,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статтею 185 Кримінального кодексу України,-

Встановив:

ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, та вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.

13.06.2021 близько 12 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні роздягальні ПрАТ «Оріль-Лідер», що розташоване за адресою: вул. Хмельницького, 1, с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, в якій розміщено металеві сховища, для зберігання особистих речей працівників. Помітивши відсутністю господарів вищевказаних металевих сховищ, у ОСОБА_4 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у металеве сховище, яке розташоване у приміщенні роздягальні ПрАТ «Оріль-Лідер», що розташоване за адресою: вул. Хмельницького, 1, с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області. Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 підійшов до металевого сховища, яке належить ОСОБА_5 , та шляхом відтиску дверцят, проник до вищевказаного сховища та розуміючи, що своїми діями здійснює безоплатне незаконне вилучення чужого майна поза волею власника, таємно, повторно, викрав майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: грошові кошти у розмірі 987 гривень.

Після цього, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 987 гривень.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював. Пояснив, що він, дійсно, перебуваючи в приміщенні переодягальні ПрАТ «Оріль-Лідер», виявивши, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом віджиму дверей відчинив металеву шафу з одягом іншого співробітника та з сумки, яка там перебувала, викрав грошові кошти в сумі 987 грн, які витратив на власні потреби.

Завдані збитки він відшкодував повернувши таку ж суму грошових коштів потерпілому.

У вчиненому щиро розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд пересвідчився, що позиція підсудного ОСОБА_4 , щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням ч.3 ст. 349 КПК України суд допитав обвинуваченого та дійшов до переконання, що вина обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України знайшла своє підтвердження повністю в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд керуючись загальними засадами призначення покарання закріпленими в ст. 65 КК України через які реалізовано принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на досягнення мети покарання пов`язаної з виправленням засудженого, а також запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів (ст. 50 КК України). При цьому суд бере до уваги роз`яснення надані Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" N 7 від 24.10.2003 та позицію ЄСПЛ сформовану ним, зокрема, в рішенні Швидка проти України щодо покарання як заходу примусу необхідного у демократичному суспільстві для досягнення його мети.

Судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, інші обставини, зокрема дії обвинуваченого після вчинення злочину.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 має середню освіту, одружений та має двох неповнолітніх дітей, має постійне місце роботи, не перебуває на обліку у лікаря психіатра і нарколога, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за злочини проти власності.

Як обставину, що пом`якшує покарання суд враховує щире каяття, так як підсудним усвідомлено та критично оцінено свою протиправну поведінку, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які в силу статті 67 КК України обтяжують покарання підсудному, судом не встановлено.

Суд враховує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_4 злочину та ступінь його тяжкості, який згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

З огляду на викладене, з урахуванням конкретних обставин справи, відношення підсудного до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують його покарання та відсутність обставин, що його обтяжує, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину є мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, однак при звільненні його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладанням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, які підлягають розподілу, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 368-370 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статтею 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно статті 75 частини 1 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені судом на нього обов`язки.

Згідно статті 76 частини 1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази по справі: два оптичні диски серійний номер № 119XL29D8230822B1 та серійний номер 29ET9062815:59, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1