Провадження 1-кп/557/26/2021
Справа 557/51/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000065 від 20 вересня 2020 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитрівка Гощанського району Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, із професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Гоща зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2020 року приблизно о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи біля приміщення клубної установи, розташованої на АДРЕСА_1 , під час конфлікту, що виник на ґрунті неприязних особистих відносин між ним та ОСОБА_7 , умисно наніс для останнього не менше двох ударів долонею руки в праву ділянку вушної раковини та щелепи, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на передній поверхні правої вушної раковини, садна в ділянці кута нижньої щелепи справа, які як кожне окремо, так і в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 19 вересня 2020 року приблизно о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи біля приміщення клубної установи, розташованої на АДРЕСА_1 , під час конфлікту, що виник раптово на ґрунті неприязних особистих відносин між ним та ОСОБА_8 , умисно наніс для останнього один удар ногою в щелепу та не менше 4-5 ударів кулаками в праву ділянку голови, в ліву частину плечового суглобу та ліву частину живота, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в правій навколоочній ділянці з крововиливом в склеру правого ока, на правій вушній раковині в ділянці завитка, на зовнішній поверхні лівого плечового суглобу, на боковій поверхні живота зліва, на передньо-внутрішній поверхні нижньої третини лівого стегна, які як кожне окремо, так і в своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень, та тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин в ділянці кута та дуги нижньої щелепи справа з наявністю перелому нижньої щелепи справа в ділянці суглобового паростку та крововиливу в підщелепній ділянці посередині і осадненням по боковій поверхні язика, які в сукупності відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав частково, зокрема не заперечував своєї вини за ч. 1 ст. 125 КК України, що стосується обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України, то вважає, що у його діях була самооборона. Водночас ОСОБА_3 пояснив, що разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 перебували поряд з приміщенням клубу в с. Дмитрівка. Останнього, як зазначив обвинувачений, вони забрали з с. Бабин, коли повертались з магазину, куди поїхали близько 21 години за пивом. Біля 01 години, коли ОСОБА_7 , почав з усіма прощатися, так як вирішив йти додому, та підійшов до ОСОБА_3 , то він йому сказав - «Давай, брате, удачі», почувши у відповідь нецензурні слова на свою адресу. ОСОБА_13 зазначив, що в це й час ОСОБА_14 стояв обличчям навпроти нього та він, після висловлених потерпілим слів на його адресу, дав йому долонею руки ляпаса по щоці. ОСОБА_13 вказав на те, що наніс лише один удар та відпихнув ОСОБА_14 , який при цьому не падав, та він йому ударів ногами не наносив.

У подальшому, приблизно через 30 хвилин, як ствердив ОСОБА_13 , під`їхав на автомобілі ОСОБА_8 , який направившись в його сторону, так як думав, що він втікає, мав у руці палицю завдовжки 1-1,5 м, схожу на «держак від лопати», якою одразу замахнувся на нього для нанесення удару. Обвинувачений, намагаючись захиститись, затулив лівою рукою голову, у зв`язку з чим отримав удар палицею в ліву ділянку спини, від якого палиця зламалася. Отримавши удар палицею, ОСОБА_13 відштовхнув від себе ОСОБА_8 та, не втримавшись на ногах, впав на нього, а коли намагався встати, то на нього налетів ОСОБА_7 та почав бити по обличчю. Коли останнього відтягував ОСОБА_12 , намагаючись розборонити конфлікт, то, як зазначив ОСОБА_3 , ОСОБА_8 вдруге вдарив його обламком палиці по спині, від отриманих ударів у нього боліла спина та палець, однак за медичною допомогою він не звертався та названі тілесні ушкодження не фіксував. При цьому, як зазначив ОСОБА_3 , він ОСОБА_8 ударів ногами не наносив, в тому числі не наносив ударів і руками, коли впав на нього. Припускає, що перелом щелепи ОСОБА_8 міг отримати тоді, коли він впав на нього чи внаслідок самостійного падіння. Обвинувачений зазначив, що після даного конфлікту з потерпілими не спілкувався та на даний час з останніми не примирився, у судовому засіданні просив вибачення за ситуацію з ОСОБА_7 та просив суворо його не карати.

Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_3 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України та виправдати за недоведеністю його вини. Останній вважає, що органом досудового розслідування фактично не були вжиті заходи, передбачені для вручення повідомлення про підозру у спосіб, визначений КПК України, оскільки повідомлення про підозру було підписане та вручене обвинуваченому слідчою 22 грудня 2020 року під час перебування такої у щорічній відпустці. На переконання захисника, за вказаних обставин, слідча не була уповноваженою особою, яка мала право повідомити ОСОБА_3 22 грудня 2020 року підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України, допустивши у такий спосіб спрощений підхід до розслідування кримінального провадження, у зв`язку з чим особа не набула процесуального статусу підозрюваного. За таких обставин захисник вважає, що варто критично оцінювати надані органом досудового слідства об`єктивні обставини про наявність умов для прийняття рішення про закінчення досудового розслідування, складання обвинувального акту, вручення такого ОСОБА_3 та в подальшому направлення матеріалів до суду. Крім цього, захисник зауважив на тому, що в діях ОСОБА_3 відносно ОСОБА_8 мала місце необхідна оборона, оскільки саме останній був ініціатором конфлікту, підійшов до ОСОБА_3 з палицею, якою наніс неповнолітньому удари, у зв`язку з чим останній сприйняв його активні дії, як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, вчинивши по відношенню до потерпілого активні дії виключно з метою самозахисту. За вказаних обставин захисник вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України, зокрема лише за ч. 1 ст. 125 КК України, його винуватість стверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який суду ствердив, що 18 вересня 2020 року приблизно о 20 годині прибув у с. Бабин, де зустрів своїх друзів, з якими пив пиво та гуляв. Через дві-три години останній зателефонував ОСОБА_15 , запитав куди він їде та чи не може його забрати з с. Бабин у с. Дмитрівка. За хвилин 10-15 ОСОБА_15 під`їхав на машині. Коли ОСОБА_7 сів у машину, то там побачив ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Потерпілий зазначив, що коли вони їхали, то ОСОБА_3 та ОСОБА_11 пили пиво та запропонували випити і йому, на що той відмовився, однак останні дійшли згоди, щоб посидіти на лавці біля клуба та випити горілки. ОСОБА_7 ствердив про те, що одну пляшку приніс він та ще одна пляшка була у хлопців, спиртні напої споживали приблизно до 01 години, та коли потерпілий вже вирішив йти додому, то попрощавшись з усіма, в тому числі із ОСОБА_3 , і відійшовши метрів п`ять, почув, як ОСОБА_3 сказав «Давай, брате, удачі», на що потерпілий відповів із застосуванням нецензурної лексики - «Який ти мені, …., брат». У подальшому, як зазначив потерпілий, він отримав удав у спину, від якого впав, так як встати не міг, то перевернувся на спину, ОСОБА_3 сів на нього та почав бити руками по тулубу та обличчю. Потерпілий зауважив, що коли хлопці почали забирати ОСОБА_3 , то останній кричав, «Куди ви мене забираєте, я його ще не добив». Потерпілий зазначив, що відійшовши на відстань 30-40 м, впав біля огорожі, так як йти не міг, оскільки відчував болі в області лівої нирки, за його дзвінком приїхав батько ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , які допомогли йому сісти у машину. Так як потерпілий товаришував з обвинуваченим, то не сказав батькові хто його побив. Однак, останній, як зазначив потерпілий, почув шум поблизу клубу та, вийшовши з машини, гукнув «ідіть сюди», на що почув - «сам іди сюди». Потерпілий зазначив, що батько, коли йшов до школи палиці у руках не мав, ствердив, що бачив, як ОСОБА_3 накинувся на батька та батько впав, при цьому обвинуваченого впізнав по фігурі, обличчя не бачив, так як подія відбувалася за 15-20 м від машини, в якій він сидів, та на не зовсім освітленій ділянці. Коли потерпілий побачив, що батько впав, то вийшов з машини та пішов до батька. Також останній вказав на те, що коли його батько намагався встати, то ОСОБА_3 вдарив його ногою в область щелепи, а коли вони з батьком вже йшли до машини, то йшов за ними, чіплявся, на що батько оборонявся, коли сіли в машину та закрили двері - шарпав ручку дверей в машині, в подальшому, коли потерпілий з батьком були вже вдома, телефонував ОСОБА_7 та казав, що б той вийшов до нього для продовження бійки. ОСОБА_7 зазначив, що обвинуваченого не вибачив та покарання просив призначити згідно закону.

Показаннями потерпілого ОСОБА_8 , у яких останній ствердив, що вночі до його дружини зателефонував син ОСОБА_7 та повідомив про те, що його побили, йти самостійно він не може, тому просив забрати. За сином ОСОБА_8 поїхав разом з товаришем ОСОБА_16 , який у нього ночував, та, забравши сина біля паркану, вирішив дізнатись про конфлікт і поїхав до клубу. ОСОБА_8 , під`їхавши до клубу автомобілем, такий поставив біля калітки та наказав ОСОБА_16 за будь-яких обставин не виходити з автомобіля. Коля ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, то побачив поблизу клубної установи натовп хлопців, в сторону яких гукнув «йди сюди», на що у відповідь почув «йди ти сюди». Коли ОСОБА_8 підійшов до хлопців, то ОСОБА_3 повалив його з ніг, виліз на нього та почав бити, при спробі встати, як ствердив потерпілий, він отримав удар ОСОБА_3 ногою по щелепі. Намагаючись оборонятися, ОСОБА_8 , як він же ствердив у судовому засіданні, вдарив ОСОБА_3 палицею, яку підняв із землі, по спині з лівої сторони, від удару палиця тріснула. Також ОСОБА_8 ствердив про те, що коли він впав та ОСОБА_3 сидів на ньому і наносив йому удари по обличчю, останнього за шию почав відтягувати син ОСОБА_7 , який прийшов на допомогу. У лікарню за допомогою звернулися вже на ранок, так як у ОСОБА_8 набрякла щелепа та був сильний біль, а ОСОБА_7 скаржився на сильний біль у спині та нирках. Потерпілий покарання обвинуваченому просив призначити згідно закону.

Показаннями свідка ОСОБА_17 , яка у судовому засіданні вказала на те, що у вересні, точної дати не пам`ятає, о 01 годині 15 хвилин її син ОСОБА_7 по телефону повідом про те, що його побили, чоловік ОСОБА_8 з товаришем ОСОБА_16 поїхали за сином, а коли повернулися, то були в крові обидва, у сина була спина в синцях, а в чоловіка кров на лиці та перебита щелепа, через що тривалий час останній лікувався та не міг їсти.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні ствердив про те, що залишився на ніч у ОСОБА_8 , так як притягнув до нього дископлуга. Останній прийшов вночі та повідомив, що побили сина ОСОБА_7 , тому він разом з ОСОБА_8 поїхали до клубу, де спочатку забрали ОСОБА_7 , який сидів під забором побитий. Свідок зазначив, що ОСОБА_7 не казав хто його побив, тому ОСОБА_8 вирішив поїхати до клубу для того, щоб з`ясувати, що сталося, під`їхавши поставив автомобіль навпроти входу біля клубу та пішов до лавочки, де стояла група людей з трьох осіб, обличчя яких він не бачив, при цьому у ОСОБА_8 в руках нічого не було. Як ствердив ОСОБА_16 , ОСОБА_7 пішов пізніше, а він залишався в автомобілі на задньому пасажирському сидінні за водієм. Також свідок зазначив, що коли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повернулись і сіли в автомобіль, то хтось підійшов до автомобіля, обличчя він не пам`ятає, та почав шарпати за ручку.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , якими останній ствердив, що був присутнім при конфлікті між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , в ході якого ОСОБА_3 після нецензурних слів на його адресу зі сторони ОСОБА_7 наніс останьому один ляпас рукою по щоці, після чого той пішов. Що стосується появи ОСОБА_8 , то свідок зауважив, що такий біг з машини до ОСОБА_3 , так як думав, що той втікає, та казав «куди втікаєш, іди сюди», назвавши при цьому прізвище « ОСОБА_18 ». Свідок вказав на те, що коли ОСОБА_8 підійшов, то ОСОБА_3 відійшов десь на 2 м, при цьому ОСОБА_8 вдарив останнього палицею по руці, від чого палиця зламалась. Свідок описуючи палицю, назвав її «гіллякою», вказав на те, що така була з дерева без гілок і загнута, та зауважив, що з нею ОСОБА_8 прийшов від машини. Ствердив свідок і про те, що перший раз ОСОБА_3 закрився від удару палицею рукою, при цьому остання зламалась, другою частиною палки ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_3 по спині. У подальшому ОСОБА_3 відштовхнув потерпілого і той впав, а ОСОБА_3 , спіткнувшись, впав на нього, при цьому підбіг ОСОБА_7 та почав душити ОСОБА_3 . Останнього, як зазначив свідок, відтягнув ОСОБА_12 , а ОСОБА_3 піднятися допоміг він та тримав його.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який також вказав на те, що був присутнім при конфлікті між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , в ході якого обвинувачений після нецензурних слів на його адресу зі сторони ОСОБА_7 двічі вдарив долонею по обличчю останнього. Свідок зауважив, що ОСОБА_7 пішов та через 20-30 хвилин приїхав його батько, який з дороги говорив до ОСОБА_3 «не втікай, навіщо ти малого зачіпав», а коли підійшов до нього, то вдарив його палкою, яка була схожа на «держак», і вони зчепилися та ОСОБА_3 впав на ОСОБА_8 . ОСОБА_12 ствердив про те, що намагався розборонити останніх, при цьому ОСОБА_7 стягнув ОСОБА_3 на себе, а ОСОБА_8 ще раз палкою вдарив ОСОБА_3 .

Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка у судовому засіданні зазначила про те, що була присутня при конфлікті ОСОБА_3 та ОСОБА_7 поблизу клубу у с. Дмитрівка, в ході якого ОСОБА_3 вдарив долонею по щоці ОСОБА_7 , вони штовхалися, після чого останній пішов додому, через 20 хвилин під`їхала машина батька ОСОБА_7 , проте вона відразу пішла додому.

Протоколом огляду місця події від 20 вересня 2020 року, в ході якого було встановлено, що подія відбулася поблизу клубної установи, що розташована на вул. Шкільна в с. Дмитрівка, яка по периметру огороджена металевим парканом. Під час огляду вказаної території та території поблизу неї предмету ззовні схожого на дерев`яну палицю виявлено не було (арк. пр. 30).

Повідомленням керівника (головного лікаря) КНП «Гощанської ЦРЛ» Гощанської районної ради Гощанського району Рівненської області від 30 вересня 2020 року за №1291/01-11, яким стверджується те, що 19 вересня 2020 року о 08 годині 35 хвилин ОСОБА_7 звернувся за медичною допомогою на приймальне відділення КНП «Гощанська ЦРЛ», був оглянутий ургентними лікарями травматологом та хірургом, діагноз: забій грудної клітки зліва, забій лівої нирки, забій попереку, забійна гематома лівої орбіти (арк. пр. 39).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 20 листопада 2020 року з фототаблицями до нього, зі змісту якого судом установлено, що потерпілий ОСОБА_7 розповів та вказав на обставини, за яких отримав тілесні ушкодження у с. Дмитрівка Гощанського району 19 вересня 2020 року приблизно о 02 годині. Зокрема останній зазначив, що 19 вересня 2020 року приблизно о 02 годині збирався повертатися додому з клубу у с. Дмитрівка та, коли встав з лавочки та відійшов від неї десь на 2 м, отримав удар в спину ногою, якою саме не бачив, після чого впав на землю і побачив, що ОСОБА_3 сів на нього зверху та почав наносити удари в голову двома руками, у подальшому останній наніс йому удар головою в його голову, після чого присутні зняли ОСОБА_3 з нього, та, не встигаючи встати із землі, потерпілий знову відчув удар з ноги по тілу та голові. Механізм нанесення ударів ОСОБА_3 було відтворено та зафіксовано на фототаблицях за допомогою статиста (арк. пр. 44-48).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 20 листопада 2020 року з фототаблицями до нього, згідно якого потерпілий ОСОБА_8 розповів та вказав на обставини, за яких отримав тілесні ушкодження у с. Дмитрівка Гощанського району 19 вересня 2020 року приблизно о 02 годині. Останній в ході проведеного слідчого експерименту вказав на те, що під`їхав до ОСОБА_3 , щоб розпитати про конфлікт, після чого покликав його до себе та коли обвинувачений підійшов, то, нічого не пояснивши, своїм тілом штовхнув потерпілого, через що той, втративши рівновагу, впав на землю, ОСОБА_3 сів на нього та почав наносити удари лівою рукою по голові та плечам, в подальшому він встав та почав наносити удари ногами в ділянку голови та тулуба. Коли ОСОБА_3 за шию відтягнув від ОСОБА_8 його син - ОСОБА_7 , то потерпілий, не встиг піднятися, як отримав удар з лівої ноги в щелепу. У подальшому, піднявшись із землі, ОСОБА_8 відразу кинувся до ОСОБА_3 з палицею, через яку перечипився на стежці, з метою самозахисту. Механізм нанесення ударів ОСОБА_3 було відтворено та зафіксовано на фототаблицях за допомогою статиста (арк. пр. 68-71).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_7 з відеозаписами до нього, в ході огляду яких судом установлено, що потерпілий ОСОБА_7 розповів та вказав на обставини, за яких він та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження у с. Дмитрівка Гощанського району 19 вересня 2020 року приблизно о 02 годині. Зокрема, останній розповів, а в подальшому відтворив за допомогою статиста механізм нанесення ударів ОСОБА_3 йому та ОСОБА_8 . В ході слідчого експерименту потерпілий зазначив, що перший удар обвинуваченим йому був нанесений ногою у спину, від якого він впав на живіт, вдарився лівою стороною обличчя, через біль, яку відчував в області лівої нирки, не міг встати, тому перевернувся на спину. В цей час, як зазначив та відтворив потерпілий у ході слідчого експерименту, на нього вискочив та сів ОСОБА_3 і почав бити руками по обличчю і тулубу, потім вдарив своєю головою йому в голову. Коли по потерпілого приїхав його батько ОСОБА_8 , то останній, як зазначив ОСОБА_7 , почав розпитувати хто його побив, на що він не зізнався, а тому батько, почувши, що на лавочках поблизу клубу хтось голосно розмовляє, вирішив просто розпитати що сталося. ОСОБА_7 бачив, що коли батько підійшов до ОСОБА_3 , то той на нього накинувся від чого батько впав, тому потерпілий вийшов з машини та почав йти до батька, на якому вже сидів ОСОБА_3 та бив його. Потерпілий зазначив, що відштовхнув ОСОБА_3 від батька, в цей час увага останнього зосередилася на ньому та, коли батько почав вставати, то такий отримав від ОСОБА_3 удар ногою по щелепі (арк. пр. 100-103).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_8 з відеозаписами до нього, в ході огляду яких судом установлено, що потерпілий ОСОБА_8 розповів та вказав на обставини, за яких отримав тілесні ушкодження у с. Дмитрівка Гощанського району 19 вересня 2020 року приблизно о 02 годині. Останній розповів, а в подальшому відтворив за допомогою статиста механізм нанесення йому ударів ОСОБА_3 . Зокрема, в ході слідчого експерименту потерпілий зазначив, що син не сказав йому хто його побив, однак він чув, що біля клубу хтось говорить, під`їхав машиною і став навпроти калітки, вийшов з машини та гукнув «ходіть сюди», у відповідь почув «іди ти сюди». Коли потерпілий підійшов, то ОСОБА_3 йшов на нього та його пихнув руками в груди, від чого той впав. У подальшому, як зазначив потерпілий, ОСОБА_3 виліз на нього та почав бити руками по обличчю, на що той, захищаючись наносив обвинуваченому удари по бокам тулубу, коли ОСОБА_3 відтягнув ОСОБА_7 та той перекинув свою агресію на нього, то, як зазначив та відтворив потерпілий ОСОБА_8 за допомогою статиста, він почав підніматися і ОСОБА_3 наніс йому удар ногою (якою не пам`ятає) по обличчю у щелепу, від чого він відчув різку біль. Надалі ОСОБА_8 відтворив обставини, як відпихнув ОСОБА_3 від сина, наказав йому сісти в машину і їхати, а сам, взявши палку, на яку наступив ногою, вдарив нею ОСОБА_3 в ліву сторону, щоб захиститися. Також ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту вказав на те, що коли вони з сином сіли в машину, то ОСОБА_3 почав рвати двері, а коли приїхали до дому, то телефонував сину, щоб той вийшов (арк. пр. 104-107).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 15 грудня 2020 року за участю свідка ОСОБА_16 з відеозаписами до нього, в ході огляду яких судом установлено обставини відтворення свідком отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Свідок ствердив, що бачив, як ОСОБА_8 під`їхав до клубу та пішов з`ясувати у хлопців, що сталося з його сином, а коли підійшов, то одразу впав та йому особа, яка сиділа на ньому зверху, почала наносити удари, ОСОБА_8 наносив удари у відповідь. Однак куди були спрямовані удари свідок не бачив (арк. пр. 108-111).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 02 жовтня 2020 року з фототаблицями до нього, у яких зафіксовано обставини відтворення свідком ОСОБА_11 отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_11 в ході проведеного експерименту вказав на те, що 19 вересня 2020 року приблизно о 02 годині між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 виник конфлікт із-за образи останнього нецензурними словами з боку ОСОБА_7 . При цьому, як зазначив свідок, він побачив, що ОСОБА_3 наніс правою рукою ляпаса для ОСОБА_7 , який направився додому, а згодом повернувся із своїм батьком ОСОБА_8 . Свідок бачив, як ОСОБА_8 , приїхавши разом із сином тримав у правій руці дерев`яну палицю та наніс для ОСОБА_3 один удар із-заду по спині, при цьому, останній, захищаючись, наніс один ляпас рукою ОСОБА_8 , проте із-заду до ОСОБА_3 підскочив ОСОБА_7 , який після отриманих його батьком ляпасів з боку ОСОБА_3 , обхопивши лівою рукою, почав здавлювати обвинуваченому шию. Крім того, як зазначив свідок, в цей час ОСОБА_3 , захищаючись від ОСОБА_8 , наніс останньому один удар кулаком правої руки по обличчю (арк. пр. 77-82).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 29 вересня 2020 року з фототаблицями до нього, у яких зафіксовано обставини відтворення свідком ОСОБА_12 отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Свідок в ході проведення слідчого експерименту за його участі вказав на те, що 19 вересня 2020 року приблизно о 02 годині поблизу клубної установи в с. Дмитрівка виникла конфліктна ситуація між його знайомим ОСОБА_3 та іншим присутнім місцевим жителем ОСОБА_7 , який безпідставно обзивав ОСОБА_3 нецензурними словами, на що останній наніс ОСОБА_7 правою рукою ляпаса по обличчю. Як зазначив свідок, він втрутився в даний конфлікт і ОСОБА_7 пішов від них та через деякий проміжок часу повернувся разом зі своїм батьком ОСОБА_8 , який вибіг з машини та, тримаючи у правій руці дерев`яну палку, наніс один удар з-заду по спині ОСОБА_3 , який захищаючись наніс один ляпас правою рукою по обличчю ОСОБА_8 (арк. пр. 84-87).

Висновком експерта №713 від 30 вересня 2020 року, згідно якого ОСОБА_7 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: крововилив на передній поверхні правої вушної раковини, садна в ділянці кута нижньої щелепи справа, на передній поверхні середньої третини лівої гомілки, забій лівої нирки без порушення цілісності, які виникли не менш як від чотирьох травматичних дій тупого (их) предмету (ів) з обмеженою контактуючою поверхнею і згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, як кожен окремо, так і в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень. Як зазначено у висновку, дані тілесні ушкодження могли утворитись за вказаних в постанові обставин у відмічений термін, а саме 19 вересня 2020 року, локалізація та характер виявлених ушкоджень, в сукупності, загалом, не властиві для падіння на площину з висоти власного зросту (як з прискоренням, так і без нього). Крім того, зі змісту підсумків зазначеного висновку убачається, що виставлений лікарем-травматологом діагноз: «Забій грудного та поперекового відділу хребта» не підтверджений будь-якими клінічними (припухлість, крововилив, садно, рана, тощо) даними, тому згідно п. 4.6. вищевказаних судово-медичних Правил при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймається (арк. пр. 36-37).

Висновком експерта №Д-88 від 21 листопада 2020 року, яким встановлено, що виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження, які зазначені у висновку експерта №713 могли утворитися в механізм та за обставин, на які вказує потерпілий у проведеному із ним слідчому експерименті від 20 листопада 2020 року (арк. пр. 50-51).

Висновком експерта №712 від 29 вересня 2020 року, згідно якого у ОСОБА_8 відмічені та рентгенологічно підтверджені наступні тілесні ушкодження: забій м`яких тканин в ділянці кута та дуги нижньої щелепи справа з наявністю перелому нижньої щелепи справа в ділянці суглобового паростку та крововиливом в підщелепній ділянці посередині і осаднням по боковій поверхні язика справа, які згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, в сукупності відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров`я; крововиливи в правій навколоочній ділянці з крововиливом в склеру правого ока, на правій вушній раковині в ділянці завитка, на зовнішній поверхні лівого плечового суглобу, на боковій поверхні живота зліва, на передньо-внутрішній поверхні нижньої третини лівого стегна, які згідно п. 2.3.5. вищевказаних судово-медичних Правил, як кожне окремо, так і в своїй сукупності відноситься до легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження виникли не менш як від шести травматичних дій тупого (их) предмету (ів) з обмеженою контактуючою поверхнею і могли утворитися за вказаних в постанові обставин у відмічений термін, а саме 19 вересня 2020 року. Як зазначено у висновку експерта, локалізація та характер виявлених ушкоджень, всукупності, загалом не властиві для падіння на площину з висоти власного зросту (як з прискоренням, так і без нього) (арк. пр. 57-58).

Висновком експерта №Д-87 від 21 листопада 2020 року, за підсумками якого, виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження, які зазначені у висновку експерта №712 могли утворитися в механізм та за обставин, на які вказує потерпілий у проведеному із ним слідчому експерименті від 20 листопада 2020 року (арк. пр. 73-74).

Зазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є такими, що доповнюють одне одного, належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Щодо аргументів захисника про те, що ОСОБА_3 на стадії досудового розслідування було вручено повідомлення про підозру з порушення процесуального порядку вручення такого повідомлення, оскільки слідча, яка його вручала в той час перебувала в офіційній відпустці, а тому останній не набув процесуального статусу підозрюваного, то суд вважає, що означене не є істотним порушенням вимог процесуального закону в частині процедури притягнення особи до кримінальної відповідальності. Суд не вбачає в даному випадку недотримання слідчою під час вручення повідомлення про підозру особі встановлених законом приписів повідомлення про підозру та такі дії слідчої не породжують негативних правових наслідків з точки зору дотримання принципів верховенства права та законності у даному кримінальному провадженні.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що досліджене в ході судового слідства повідомлення про підозру відповідає вимогам, передбаченим ст. 278 КПК України. Зокрема процесуальну дію по здійсненню повідомлення про підозру особі, яка включає в себе складання і вручення такого письмового повідомлення, вчинила виключно одна і та ж процесуальна особа належна слідча уповноважена на здійснення досудових розслідувань кримінальних проваджень щодо неповнолітніх осіб, до підслідності якої віднесено дане кримінальне провадження, за погодженням з прокурором, що мала відповідні процесуальні повноваження здійснювати повідомлення особи про підозру. Повідомлення про підозру було вручено особисто ОСОБА_3 у день його складання у присутності захисника ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_19 , фактів щодо відсторонення слідчої від проведення досудового розслідування чи її відведення судом не встановлено.

Надаючи таку оцінку зазначеним вище аргументам захисника, суд звертає також увагу на те, що названа процесуальна дія була вчинена слідчою 22 грудня 2020 року, не будучи обізнаною про видання наказу щодо неї про відпустку, про що свідчить відсутність даних в наказі №199 о/с від 15 грудня 2020 року щодо ознайомлення останньої зі змістом такого наказу (арк. спр. 66).

Суд зауважує, що з огляду на зазначені вище обставини сторона захисту, всупереч принципу змагальності в кримінальному провадженні, не навела беззаперечних доводів вручення повідомлення про підозру неуповноваженою особою.

Також суд не погоджується з позицією ОСОБА_3 та його захисника з приводу того, що дії обвинуваченого при нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 слід розцінювати, як необхідну оборону, оскільки такі дії, на думку суду, ним вчинялися не з метою свого захисту, так як поведінка потерпілого не давала підстав його побоюватись. Окрім цього, суд вважає, що такі дії обвинуваченого, за встановлених вище обставин щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, не були необхідними та за своїм характером не відповідали обстановці захисту, тобто дії обвинуваченого (кількість ударів, їх локалізація) у даному випадку свідчать про спрямованість на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Поряд з цим, суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 щодо обставин застосування у ході конфлікту ОСОБА_8 палиці, з якою як ствердили названі свідки у судовому засіданні та вказали про це у ході слідчих експериментів, потерпілий прийшов, тримаючи її у руках, а також покази названих свідків та покази свідка ОСОБА_10 щодо кількості та механізму нанесених ОСОБА_3 потерпілим ударів, вважаючи, що такі спрямовані на уникнення обвинуваченим відповідальності саме за ч. 1 ст. 122 КК України, яка інкримінована останньому. Вказані покази свідків, саме в названій частині, є суперечливими не лише по відношенню до досліджених судом доказів, а й щодо обставин опису свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_11 палиці, якою ОСОБА_8 були нанесені удари ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_3 , вказуючи на те, що захищався та від отриманих ударів, в тому числі і палицею, також отримав тілесні ушкодження, будь-яких доказів на підтвердження таких доводів не надав. При цьому, показання допитаних судом вказаних свідків щодо зазначених обставин не спростовують показань потерпілих та інших свідків і частково не узгоджуються з показаннями обвинуваченого.

Що стосується показань свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , то такі, на переконання суду, є неналежними доказами в розумінні ст. 85 КПК України, так як жоден із названих свідків не був очевидцем нанесення потерпілим тілесних ушкоджень, а тому не можуть підтвердити існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та мають значення для нього, а тому судом відхиляються.

Відхиляються судом і покази обвинуваченого ОСОБА_3 щодо нанесення лише одиного удару ОСОБА_7 та не нанесення жодного удару ОСОБА_8 , так як показання потерпілих про механізм отримання ними тілесних ушкоджень, кількість ударів, їх локалізацію, в тому числі відтворених під час слідчих експериментів, відповідно до пред`явленого обвинувачення, повністю підтверджено висновками судово-медичних експертиз, згідно яких локалізація та характер виявлених ушкоджень у потерпілих не властиве для падіння на площину з висоти власного зросту (як з прискоренням, так і без нього).

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, оскільки отримані потерпілим ОСОБА_7 тілесні ушкодження у відповідності до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки отримані потерпілим ОСОБА_8 тілесні ушкодження у відповідності до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили довготривалий розлад здоров`я.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, - судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких у відповідності до класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України віднесено до проступків, а інше є нетяжким злочином, крім того вказані кримінальні правопорушення мають характер підвищеної суспільної небезпеки, оскільки є кримінальними правопорушеннями проти життя та здоров`я особи, невід`ємне право на які гарантоване кожній людині ст. 27 Конституції України, особу винного, зокрема його молодий вік, стан його здоров`я, а саме те, що останній на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, те, що він немає судимостей, офіційно не працевлаштований, має позитивну характеристику за місцем проживання, обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що таке покарання обтяжують, а також думку потерпілих, які наполягали на призначенні покарання згідно закону.

Беручи до уваги вищенаведене суд прийшов висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк в межах санкції даної статті, та за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді обмеження волі, в межах санкції даної статті, із застосуванням при визначенні остаточного покарання положень ч. 1 ст. 70 КК України.

Водночас, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, позицію потерпілих, а також враховуючи висновок Гощанського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області, за яким виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі на певний строк, ризики вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення є низькими та він не становить небезпеки для суспільства, суд відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України приходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю один рік.

При цьому, на обвинуваченого ОСОБА_3 слід покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

З огляду на особу обвинуваченого та його належну процесуальну поведінку, обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, визначену йому міру покарання, суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання:

-за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин;

-за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обраховувати з дня проголошення вироку - з 12 листопада 2021 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1