Справа № 344/1411/21
Провадження № 1-кп/344/683/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент заподіяння.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

06.06.2019 року, близько 03 год 30 хв, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , спільно з іншою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, перебували по вул. Крука в м. Івано-Франківську, де побачили потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які прямували по вказаній вище вулиці. У цей час у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншої особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я у момент заподіяння.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , підійшли до ОСОБА_12 , після чого почали наносити йому удари по тілу, внаслідок чого останній впав на землю, а інша особа матеріали відносно якої виділено в окреме провадження підійшла до ОСОБА_11 та почала наносити йому удари в область обличчя та по тілу, від яких останній впав на землю.

В результаті нанесення ударів ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та іншою особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження, а саме потерпілому ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правого ока, який утворився від дії тупого твердого предмета з обмеженою діючою поверхнею, що могли утворитись як при нанесенні удару таким предметом у вище вказану ділянку, так і при падінні тіла та ударі цією ділянкою до такого, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, згідно висновку експерта № 305, а потерпілому ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження, у вигляді саден в ділянках живота справа, обох передпліччь, синця в ділянці вилиці справа, які утворились від дії тупих твердих предметів, що могли утворитись як при нанесенні ударів тупими твердими предметами у вказані вище ділянки, так і при падінні тіла на площину та ударі цими ділянками до тупих твердих предметів, відноситься до легких тілесних ушкоджень, згідно висновку експерта № 305.

У той час, коли потерпілий ОСОБА_12 лежав на землі, ОСОБА_9 відкрито викрав грошові кошти в сумі 50 гривень, які звертаючись до потерпілого у наказовому тоні попередньо заставляв йому надати, а особа матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, користуючись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_12 , відкрито викрав мобільний телефон марки «іРhone 6S», сірого кольору, 32 Gb пам`яті, ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/109/28- 431ТВ/19 становить 5 266 грн, який випав із кишені на землю.

Коли потерпілий ОСОБА_11 лежав на землі, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, користуючись безпорадним станом потерпілого, відкрито викрав із кишені його кофти мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi S2», сірого кольору, 32 Gb пам`яті, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/109/28-43 ТВ/19 від 20.06.2019, становить 3100 гривень.

Після відкритого викрадення майна, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та інша особа, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, з викраденим майном, місце вчинення злочину покинули та в подальшому розпорядились ним на власний розсуд, чим завдали матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_12 на суму 5 266 грн, а потерпілому ОСОБА_11 на суму 3 100 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, суду показав, що 06.06.2019 року справді мав місце вказаний інцидент, під час якого він спільно з іншими знайомим йому особами нанесли потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 тілесні ушкодження та заволоділи їхніми мобільними телефонами. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Також сказав, що наміру переховуватися від слідства не мав, а просто поїхав на заробітки, оскільки він одружений, має на утриманні неповнолітню дитину. Він не знав, що відносно нього відкрито кримінальне провадження, оскільки саме ОСОБА_9 ( ОСОБА_13 ) запропонував ограбити іноземців, бо не було коштів доїхати до Долини. Щиро розкаюється у вчиненому, зобов`язується так не чинити та зважити на те, що на даний час він неофіційно працює, перебуває в громадському шлюбі, має на утриманні одну неповнолітню дитину.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Від так, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент заподіяння.

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у судове засіданні не з`явилися, прокурором до суду подано заяви, згідно яких потерпілі жодних претензій до обвинуваченого не мають, цивільний позов заявляти не бажають.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, не працює, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліках ОПНЛ №3 та ОНД не перебуває; щире каяття та відсутність негативних наслідків, що підтверджено також прокурором у судовому засіданні як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_8 .. Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Беручи до уваги викладене, враховуючи всі пом`якшувальні обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, та враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, слід призначити основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно з роз`ясненнями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23 грудня 2005 року, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Таким чином, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те, що обвинувачений за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, вчинив кримінальне правопорушення вперше, та не становить високої небезпеки для суспільства, позицію потерпілих, які цивільний позов не заявляли, претензій до обвинуваченого не мають, суд вважає, що покарання щодо обвинуваченого необхідно обрати в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, таке покарання на переконання суду буде адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу, достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів; відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.); перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому на час судового розгляду не обирався, підстав для його обрання на даний час не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 129, 370, 373, 374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки, якщо він в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження із уповноваженим органом пробації.

Іспитовий строк обчислюється відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 942 гривні 06 копійки процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи СЕ-19/109/28-431ТВ/19 від 20.06.2019.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_14