Справа № 131/807/21
УХВАЛА
01 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000228 від 13.04.2021 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор, клопотав про продовження строку запобіжного заходу у виді утримання під вартою ОСОБА_5 враховуючи, що ризики передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зникли. Просив врахувати, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння, який потягнув за собою смерть людини та перебуваючи на волі може ухилятися від явки до суду, впливати на покази свідків, які ще не є допитаними, та проживають в одному селі з обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_4 заперечили проти клопотання прокурора, в задоволені просили відмовити. Адвокат просив врахувати наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, одружився, має постійне місце проживання, а також утримує матір похилого віку, яка потребує оперативного втручання. Зазначили, що обвинувачений не має наміру ухилятися від виконання своїх обов`язків, вчиняти тиск на свідків, тому підстави зазначені у клопотання прокурора є надуманими.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд враховує, що відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п.п.4,5 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Попередній запобіжний захід до ОСОБА_5 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

При розгляді клопотання прокурора та зустрічного клопотання сторони захисту обвинуваченого, суд зважає на те, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_5 віднесений відповідно до ст.12 КК України, до особливо тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому покаранням на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.
Злочин потягнув за собою смерть людини. Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_5 постійного самостійного доходу не має, свідки, які підлягають до виклику в судові засідання проживають у одній місцевості з обвинуваченим, а саме с. Червоне, Іллінецького району. Таким чином, ризики передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України суд вважає наявними.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, суд вважає виправданим тримання ОСОБА_5 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Враховуючи тяжкість обвинувачення у злочині, який спричинив смерть людини, обставини скоєння кримінального правопорушення, та особу обвинуваченого, суд вважає відсутніми підстави для визначення застави.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_5 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

Підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 327, 331, 314 КПК України, пунктом 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволені клопотання адвоката ОСОБА_4 заявленого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 щодо продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_5 задовільнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України строком до 2 місяців до 30 листопада 2021 року включно, без визначення застави.

Копію ухвали направити для виконання начальнику УВП № 1 м. Вінниці.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області на протязі 5 діб з моменту проголошення ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1