Номер провадження № 1-кп/756/1364/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 17.07.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001611, у відношенні:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гулріпші, громадянина Республіки Грузія, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

17.07.2021, близько 14:20 год., ОСОБА_9 , перебуваючи поблизу приміщення «Обмін валют», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, буд. 41-а, помітив касира ОСОБА_7 , яка повернулась з обідньої перерви та відчиняла двері до службового приміщення. Так, в цей час у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , поєднаного з проникненням до приміщення «Обмін валют», в якому здійснюється господарська діяльність ПАТ «Українська фінансова група».

Реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, та з проникненням до іншого приміщення, ОСОБА_9 схопив касира ОСОБА_7 і силою затягнув до приміщення. У приміщенні ОСОБА_9 штовхнув ОСОБА_7 та почав завдавати їй тілесних ушкоджень, чим спричинив 4 синці на передньо-зовнішньо-внутрішній поверхні лівого плеча в нижній 1/2, на задньо-зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, на верхньо-зовнішньому квадраті лівої сідниці, на передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Після чого ОСОБА_9 почав вимагати віддати грошові кошти, що знаходились у касі «Обміну валют». Однак не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, бо не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця через те, що до приміщення зайшли перехожі громадяни, які припинили протиправну поведінку ОСОБА_10 .

Указаними діями ОСОБА_9 учинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, а саме незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, поєднаного з проникненням до іншого приміщення.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 17.07.2021 перебуваючи біля приміщенні «Обмін валют», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, буд. 41-а, вирішив викрасти грошові кошти, які знаходились у касі, однак до приміщення обмінника зайшли перехожі громадяни, які викликали працівників поліції. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку. Просить надати можливість виправитися. Завдану шкоду потерпілій ОСОБА_7 відшкодовано повністю.

Захисник ОСОБА_5 не заперечуючи щодо обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_9 визнав свою винуватість, але просив суд призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, з чим також погодився обвинувачений, зі звільненням від його відбуття з іспитовим строком.

Потерпіла у судовому засіданні підтримала прокурора та не заперечувала проти обставин викладених у обвинувальному акті, підтвердила факт відшкодування завданої їй матеріальної та моральної школи в повному обсязі, а саме в сумі 60 000 грн. Покарання просила призначити на розсуд суду.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_11 винуватим та призначити покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. Також прокурор просив урахувати, що на його думку існують обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме щире каяття, добровільне відшкодування шкоди та відсутність обставин, що обтяжує покарання.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор, потерпіла та захисник також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_9 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і у суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, а саме незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, поєднаного з проникненням до іншого приміщення

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим, добровільне відшкодування шкоди та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не дослідувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, добровільне відшкодування шкоди. При цьому судом не було встановлено обставин, які обтяжують покарання.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, вищу освіту, на час учинення злочину не працював, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Також суд бере до уваги і те, що родина ОСОБА_4 є біженцями (вимушено переміщені особи) з Абхазії внаслідок військового конфлікту, а батько ОСОБА_13 , є людиною похилого віку та є ветераном війни та збройних сил Грузії. При цьому, родина ОСОБА_4 не лише відшкодувала задану потерпілій шкоду, а й уклала договір оренди житла на ім`я ОСОБА_4 в місті Києві, а ТОВ «П Ц» Система» зобов`язалось працевлаштувати ОСОБА_11 на території України, та, попередньо, видала наказ № 51 від 05.10.2021 про зарахування ОСОБА_4 на посаду помічника менеджера з продажу.

У судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статтею 69 КК України, не встановлено.

Між тим, суд також ураховує, що відповідно до вимог статей 68, 69-1 КК України, покарання ОСОБА_12 не може перевішувати двох третин від максимального строку позбавлення волі.

З урахуванням викладених обставин, а також обставин, що пом`якшують покарання, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, однак зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_11 підлягають покладенню обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а також передбачені п. 2, 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу), виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65 - 69-1 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання. Крім того, застосування вказаних додаткових обов`язків та проходження відповідної пробаційної програми, яка передбачена для осіб, які засуджені до покарань не пов`язаних з позбавленням волі, надасть можливість ОСОБА_12 змінити прокримінальне мислення та попередити вчинення нею повторних злочинів, бо саме перевиховання є метою застосування покарання за вчинені особою правопорушення, а неведені судом відомості щодо обвинуваченого ОСОБА_4 стверджують, що мети покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_9 перебував під вартою з дня учинення ним злочину і до постановлення вироку, буде досягнутою і без застосування найсуворішого виду позбавлення волі, тобто відбуття покарання з випробуванням.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що відповідно до ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 20.07.2021 у відношенні ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.09.2021 указаний запобіжний захід було продовжено до 17.10.2021.

За таких обставин, оскільки в межах кримінального провадження, що розглядається, до обвинуваченого застосовано запобіжний захід, в якості відбутого покарання ОСОБА_12 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 17.07.2021 до ухвалення вироку, тобто до 11.10.2021, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Ураховуючи вимоги ст. 377 КПК України, до набуття вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід змінити на особисте зобов`язання до набуття вироком законної сили, а отже слід звільнити ОСОБА_14 в залі суду негайно, зобов`язав ОСОБА_14 з`являтися до суду за першим викликом.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення: експертизи холодної зброї № СЕ-19/111-21/36656-ХЗ від 04.08.2021 у сумі 1372,96 грн, судово-медичної експертизи № 042/1-408-2021 від 19.07.2021 у сумі 273,80 грн, трасологічної експертизи №СЕ-19/111-21/36674-Д від 04.08.2021 у сумі 2231,06 грн, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази, а саме сумка з футболкою, які перебувають в камері схову речових доказів, слід повернути ОСОБА_12 , а кухонний ніж, знищити.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 208, 349, 368-370, 373, 374, 376, 377, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_14 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_14 від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_14 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 в вигляді тримання під вартою, до набуття вироком законної сили, змінити на особисте зобов`язання, звільнив ОСОБА_14 в залі суду негайно, та зобов`язав ОСОБА_14 з`являтися до суду за першим викликом.

Зарахувати в строк відбутого ОСОБА_15 покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 17.07.2021 до 11.10.2021, виходячи з того, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати у провадженні на проведення експертиз: холодної зброї № СЕ-19/111-21/36656-ХЗ від 04.08.2021 у сумі 1372,96 грн, судово-медичної експертизи № 042/1-408-2021 від 19.07.2021 у сумі 273,80 грн, трасологічної експертизи №СЕ-19/111-21/36674- Д від 04.08.2021 у сумі 2231,06 грн, загальною сумою 3877,82 грн - підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави.

Речові докази:

- сумка з футболкою, які перебувають в камері схову речових доказів, слід повернути ОСОБА_12 ;

- кухонний ніж, який перебуває в камері схову речових доказів, знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1