Справа № 591/2996/21
Провадження № 1-кп/591/497/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 серпня 2021 року Зарічний районний суд м.Суми у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

свідка ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження №0000507 від 04.03.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Івот, Шосткинського району, Сумської області, українка, громадянка України, з вищою освітою, не заміжня, зі слів працює ФОП ОСОБА_7 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , близько 09 год. 50 хв. 04.03.2021, керуючи автомобілем «Chevrolet Volt» н.з. НОМЕР_1 , по проїзній частині вул. Лінійна, м. Суми, в напрямку вул. Харківська, м. Суми, доїжджаючи до їдальні фарфорового заводу, увімкнула лівий покажчик повороту та збиралась повернути ліворуч, щоб припаркуватися. Під час виконання зазначеного маневру, ОСОБА_7 , нехтуючи правилами безпеки дорожнього руху, не врахувала дорожню обстановку і в порушення вимог п.п. 10.1, 10.4, 10.6 Правил дорожнього руху України допустила зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21011» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 .

Унаслідок дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля «ВАЗ 21011» ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закритого перелому правого надколінника з допустимим зміщенням», які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №281 від 23.04.2021 не були небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №83/88 від 29.04.2021 допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог пунктів 10.1, 10.4, 10.6 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушила правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, пояснила, що дійсно у вказаний в обвинувальному акті день та час вона рухалася по вул. Лінійній в напрямку вул. Харківська у м.Суми на зазначеному вище автомобілі. Подивившись в дзеркало заднього виду, бачила т/з ВАЗ та вважала, що здійснення маневру буде безпечним. Зазначила, що була недостатньо уважною та порушила вимоги п.п. 10.1,.10.4, 10.6 ПДР, через що і сталася дана подія. Пояснила, що після ДТП було викликано БШМД та патрульну поліцію, швидка оглянула водія та забрала його до лікарні, а потерпіла залишилась. Чи оглядали потерпілу лікарі не пам`ятає. Вказала, що коли дізналася про наявні тілесні ушкодження у потерпілої, зателефонувала їй та запропонувала оплатити їй лікування або надати одноразову грошову допомогу в сумі, яку потерпіла сама визначить, однак остання повідомила, що їй необхідний час для прийняття рішення з цього питання. 18 травня 2021 року, після того, як представником потерпілої був заявлений цивільний позов у кримінальному провадженні, вона знову зателефонувала потерпілій та оскільки остання не відповідала на дзвінки, вона зателефонувала чоловіку потерпілої та запропонувала грошову допомогу в розмірі 40 тис. грн, але він відповів, що перетелефонує, однак так і не зателефонував. Запропонувала 40 тис. грн, оскільки саме така сума була в її розпорядженні, з урахуванням всіх сімейних та особистих обставин, і вона була взмозі її надати потерпілій. Зазначила, що щиро кається, їй дуже прикро та шкода, що таке сталося, така ситуація сталася з нею вперше, не умисно, і вона також переживає стрес та хвилювання за всіх учасників події. Сторона захисту також пояснила, що для здійснення господарської діяльності, а також для того, щоб вільно відвідувати батька після операції, ОСОБА_7 необхідна можливість продовжувати керувати транспортним засобом, призначення покарання у виді штрафу, з огляду на необхідність відшкодування моральної шкоди, буде надмірним тягарем для останньої.

Оскільки пояснення обвинуваченої відповідають фактичним обставинам справи, то суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, є добровільними у таких своїх позиціях, а також - роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 доведена в повному обсязі та її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, оскільки вона, порушила правила безпеки дорожнього руху, а саме: п.п. 10.1,.10.4, 10.6 Правил дорожнього руху України під час керування 04.03.2021 автомобілем «Chevrolet Volt» н.з. НОМЕР_1 по вул. Лінійна, м. Суми, в напрямку вул. Харківська, м. Суми, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винної, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

До пом`якшуючих обставин слід віднести щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Суд не погоджується з доводами представника про неврахування щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання, з наступних підстав.

Так, відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 27.04.2021 у справі 520/16394/16-к та від 10.02.2020 у справі № 643/13256/17, щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних дій, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки; щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Слід зазначити, що ОСОБА_7 визнала факт вчинення правопорушення, під час судового розгляду справи декілька разів виказувала щирий жаль з приводу події, неодноразово намагалася залагодити виниклу ситуацію з отриманою потерпілою травмою, переживає стрес та хвилювання за всіх учасників події, які постраждали, не ухиляється від передбаченого законом покарання.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Характеризуючи особу обвинуваченої суд враховує поведінку ОСОБА_7 одразу після вчинення злочину та в подальшому, те, що раніше до кримінальної відповідальності вона не притягувалася; на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває; робила спроби домовитися з потерпілою про відшкодування матеріальних витрат, понесених у зв`язку із вчиненим злочином, які не знайшли відгуку; негативно оцінює вчинене діяння.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що вчинений злочин відноситься до необережного, поведінку ОСОБА_7 , беручи до уваги особу винної, наявність вищевказаних пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, зважаючи на позиції сторони обвинувачення та захисту, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченій необхідно призначити у межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік, та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку.

Звільняючи обвинувачену від реального відбування покарання, суд покладає на неї обов`язки, визначені ст. 76 КК України, для контролю за поведінкою в період іспитового строку.

Обраний обвинуваченій такий вид покарання, на переконання суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й особі обвинуваченої, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання. Такий вид покарання як штраф, навіть у мінімальному розмірі, на думку суду буде надмірним тягарем для обвинуваченої, враховуючи те, що в кримінальному провадженні заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Виправні роботи відбуваються за місцем роботи засудженого та полягають у відрахуванні певної суми із суми заробітку. Знову ж таки, у зв`язку з необхідністю відшкодовувати цивільний позов та витрати на правову допомогу адвоката, суд вважає, що, цей вид покарання також буде надмірним тягарем для ОСОБА_7 , до того ж, суду не надано офіційного витягу про реєстрацію ОСОБА_7 як ФОП. Такий вид покарання як арешт не буде відповідати цілям покаранням, оскільки як вже зазначалося вище, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування реального покарання з випробування, тоді як при призначенні арешту така можливість не може бути реалізована.

У кримінальному провадженні представником потерпілої адвокатом ОСОБА_6 був заявлений цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_7 про стягнення з останньої матеріальної шкоди в розмірі 15154 грн, моральної шкоди в розмірі 100 000 грн та судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 24 820 грн.

Під час судового розгляду суму позовних вимог було зменшено, а саме потерпіла відмовилась від матеріальних вимог.

Так, потерпіла та її представник просили стягнути з обвинуваченої завдану потерпілій моральну шкоду та витрати на правову допомогу, а також судові витрати, понесені у зв`язку з проведенням експертиз, які не були заявлені у позові.

Обґрунтовуючи розмір заявленої моральної шкоди в розмірі 100 000 грн ОСОБА_5 зазначила, що одразу після ДТП, лікарі швидкої допомоги у неї не виявили тілесних ушкоджень та вона не зверталася до них з травмами, оскільки нога боліла, але вона могла пересуватися. Однак, приблизно через дві години сама звернулася до лікаря та їй був встановлений діагноз, зазначений у обвинувальному акті. Вона 2,5 місяці перебувала вдома з накладеною на нозі «шиною», два тижні вона пересувалася на милицях і потім ще два тижні з паличкою відвідувала фізпроцедури, кожний тиждень їздила до лікарні, у неї з теперішнім чоловіком було заплановано святкування весілля та весільна подорож, однак все це вони змушені були перенести у зв`язку з травмою ноги. В цій ситуації дуже хвилювалася та боялася операції. Також пояснила, що вона працює продавцем у магазині 12 годин на добу, тобто постійно навантажує ногу, яка до вечора опухає та постійно болить, лікар їй сказав, що такі наслідки травми залишаться на все життя. Зазначила, що мешкає на 5-му поверсі, ліфту у будинку не має, отримана травма приносить їй значні ускладнення при пересуванні сходами. Через те, що нога постійно болить, вона не займається хатніми справами, з приводу чого в сім`ї виникають постійні сварки. Запропоновану в перший день від ОСОБА_7 допомогу та визначення суми, достатньої для відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненим злочином, вона одразу оцінити не змогла, пробачення у неї ніхто не просив та більше обвинувачена їй не телефонувала з приводу надання допомоги. Зазначає, що 100 тис грн це мінімальна сума, в яку вона оцінює спричинені травмою моральні страждання та всі понесенні у зв`язку з цим незручності. Вона відчувала себе пригніченою, не хотіла ні з ким спілкуватися, вважає запропоновану суму в 40 тис грн недостатньої для відновлення свого попереднього емоційного стану.

Допитаний у якості свідка чоловік ОСОБА_5 ОСОБА_9 з приводу моральних переживань потерпілої, пояснив, що у жінки постійно болить нога, через травму вони змушені були скасувати святкування весілля та весільну подорож, через що дружина дуже переймалася та хвилювалася. Психологічний стан дружини від дня ДТП змінився в гіршу сторону та вона до сих пір перебуває у пригніченому стані. Обвинувачена один раз пропонувала грошову допомогу в день ДТП, коли вона вдруге йому зателефонувала та запропонувала 40 тис грн, він про це не сказав дружині, оскільки вважав, що це замала сума та вона через це засмутиться.

Сторона захисту визнала цивільний позов частково, вважала необґрунтованою та непідтвердженою суму витрат на правову допомогу.

Перевіривши вказані обставини, суд вважає, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із частинами першою - третьою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, 12 липня 2007 року) . З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Потерпіла, обґрунтовувала заявлений розмір моральних страждань зміною звичайного укладу життя, пов`язаною з відновленням свого попереднього стану, нервовими розладами, душевними стражданнями, психологічним пригніченням, численними зверненнями до лікарів для з`ясування причини постійних больових відчуттів та відповідного лікування, необхідністю скасування святкування весілля та весільної подорожі.

Однак достатніх, належним та допустимих доказів для всього вищевказаного суду не надано, зокрема щодо звернень до лікарів, висновку лікаря про постійний характер наслідків травми у виді больових відчуттів, підтверджень замовлення кафе для святкування та подорожі та скасування цих запланованих заходів. Тобто, не доведена реальність дійсних втрат, пов`язаних зі скасуванням запланованого відпочинку та святкування, не зважаючи на пояснення свідка, який є чоловіком потерпілої та заінтересованою в результатах розгляду справи особою. Як і не підтверджені слова потерпілої належними та достатніми доказами постійність наслідків отриманої травми нібито зі слів лікаря. Відповідних клопотань від потерпілої чи її представника про допит лікаря в якості свідка, за неможливості надати письмовий висновок, для підтвердження постійності та невиліковності травми, також не надходило.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, факт вчинення протиправних дій відносно потерпілої є встановленим і суд враховуючи практику ЄСПЛ щодо визнання презумпції моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав, «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина відчуває страждання (моральну шкоду), суд враховує дійсно отриману травму, тривалість лікування, що очевидно завдало потерпілій незручностей та моральних переживань, а також поведінку ОСОБА_7 , яка намагалася домовитися зі стороною потерпілих та врегулювати виниклу ситуацію на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду шляхом перемовин щодо суми відшкодування, що могло б скоротити та спростити для всіх учасників справи час перебування кримінального провадження в суді, суд, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обстави справи, приходить до висновку, що відшкодування за завдану моральну шкоду потерпілій в розмірі 40 000 грн буде розумним, достатнім та справедливим в даному кримінальному провадженні.

Що стосується питання відшкодування витрат, понесених потерпілими на правову допомогу, слід зазначити наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. З аналізу статей 118, 120, 124, 126 КПК, до процесуальних витрат належать витрати на правову допомогу; витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого несе відповідно потерпілий, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно позиції Верховного Суду (постанова від 17.09.2020 у справі 735/845/17), правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В той же час, до матеріалів кримінального провадження не додано відповідного договору про надання адвокатом ОСОБА_6 правової допомоги потерпілій ОСОБА_5 , не надано підтвердження про здійснення відповідної оплати послуг адвокату, хоча потерпіла в судовому засіданні зазначала про сплату частини гонорару адвокату, адвокатом не надано остаточного розрахунку суми гонорару, як про це ним зазначалося в судових засіданнях, а доданий до позову попередній/орієнтовний розрахунок суми судових витрат не відображає дійних вчинених процесуальних дій представником потерпілого, зокрема загальний час судових засідань, в яких був присутній представник потерпілої, складає 2 год 13 хв, не підтверджено належними доказами участь адвоката під час слідчих дій, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та витрачений час у зв`язку з цим, його участь при розгляді клопотань слідчим суддею. Так, маються значні розбіжності між вказаним часом проведення слідчого експерименту (2 год у розрахунку, однак 1 год згідно реєстру обвинувального акту), ознайомлення з відкритими матеріалами кримінального провадження (3 год в розрахунку, однак 1 год згідно реєстру).

Все це позбавляє суд можливості встановити дійний розмір процесуальних витрат, понесених потерпілою, та правові підстави для їх стягнення.

Розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку та визнання судом недоцільним досліджувати ті докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, не перешкоджало адвокату ОСОБА_6 долучити відповідні підтвердження понесених процесуальних витрат самостійно на обґрунтування заявлених вимог.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно обвинувального акту, в кримінальному провадженні проводилась судова автотехнічна експертиза, процесуальні витрати за проведення якої відсутні. Таким чином, не зрозуміло на якій підставі та з якою метою потерпіла сплачувала за проведення транспортно-трасологічної експертизи та експертизи технічного стану транспортного засобу, відповідних висновків експертів не надано, щоб суд перевірив необхідність таких витрат. Крім того, ця вимога була заявлена після закінчення підготовчого судового засідання.

З огляду на викладене, розглянувши цивільний позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність його частково задоволення, а саме стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої моральної шкоди в сумі 40 000 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертиз відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 118-124, 368-376, 395 КПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити їй покарання за цим законом у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік.

Згідно зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, та відповідно до ст.76 КК України покласти на неї наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.03.2021, а долю речових доказів вирішити наступним чином: автомобіль ВАЗ21011, н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 , та зберігається за адресою: АДРЕСА_2 , після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю; автомобіль «Шевролє Вольт», н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , та зберігається за адресою: АДРЕСА_2 , після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю; оптичний диск DVD-R Maximus сірого кольору, ємністю 4, 7 Gb з написом «відео ДТП вул. Лінійна, Суми 04.03.2021», після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми.

Суддя ОСОБА_1