Справа № 451/1228/18
Провадження № 1-кп/451/4/22
ВИРОК
іменем України
01 лютого 2022 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000362 від 10.08.2018 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нивиці Радехівського району Львівської області, українця, громадянина України, освіта середньо спеціальна, не одруженого, не депутат, не адвокат, не нотаріус, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимий, востаннє 13 серпня 2021 року вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, який залишено без зміни ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року,-

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

за обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 10.08.2018 року близько 03:00 години, діючи повторно, оскільки раніше вчинив злочин проти власності, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, з корисливих мотивів, вчинив повторно незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме мотоциклом, марки VIPER ZS 200N, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , без державної реєстрації, синього кольору, який був припаркований на автомобільній стоянці, що розташована у м. Радехові по вул.Львівській,20 Львівської області, обернувши його на власну користь, заподіявши матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_5 в сумі 18 000 гривень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України визнав повністю, визнав всі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони пред`явлені в обвинуваченні, та дав показання, що він дійсно заволодів транспортним засобом мотоциклом, синього кольору, який повернув потерпілому, будучи в стані алкогольного спяніння, тому не пригадує усіх обставин. З потерпілим був добре знайомим, тому з якою метою це вчинив кримінальне правопорушення пояснити не може. Щиро розкався у вчиненому, усвідомив, що вчинив неправильно, просив його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, претензії відсутні, шкода йому відшкодована, шляхом повернення викраденого (а.с. 21).

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України - як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно доведені повністю встановленими органом досудового розслідування обставинами.

Відповідно до положень ст.50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п.3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, проаналізувавши покази самого обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає доведеним факт вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно.

За наведених обставин, суд вважає що умисел обвинуваченого був спрямований на незаконне заволодіння майном потерпілого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст.66 КК України суд визнає щире каяття, відшкодування шкоди, шляхом повернення викраденого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст.67 КК України судом не встановлено.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого суд бере до уваги, що за місцем проживання характеризуються негативно, на обліку в лікаря нарколога чи лікаря психіатра не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, добровільне відшкодування завданої шкоди, шляхом повернення викраденого, суд робить висновки, що виправлення обвинуваченого можливе в місцях позбавлення волі.

Таким чином, з врахуванням викладеного, суд вважає, що покарання обвинуваченому необхідно обрати в межах санкції статті за якою він обинувачується.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 КК України.

Суд встановив, що ОСОБА_4 засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2021 року за ч.2 ст.186 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі та на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно визначено покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна, який ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року залишено без зміни (а.с.119-121, 159-167).

Цивільний позов не заявлявся.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з моменту фактичного затримання з 10 березня 2019 року.

Керуючись ст.ст.100,373,374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання за даним кримінальним правопорушенням у виді шість років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В силу ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2021 року з врахуванням ухвали Тернопільського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, та визначити остаточно ОСОБА_4 покарання у виді восьми років семи місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_4 , згідно вироку Ленінського районного суду м.Миколаєва від 6 липня 2020 року, тобто з 10 березня 2019 року.

Речові докази: мотоциклом, марки VIPER ZS 200N, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_3 ЗАО 1532, без державної реєстрації, синього кольору, який переданий на зберігання ОСОБА_5 , залишити у його користуванні.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та вручити прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1

Вирок суду виготовлений в нарадчій кімнаті 1 лютого 2022 року.