Справа № 202/5220/21
УХВАЛА
Іменем України

05 січня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000106 від 01.04.2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, громадянин України, офіційно не працевлаштований, має середню освіту, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и в:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що як під час досудового розслідування так і в ході судового розгляду до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого закінчується 08.01.2022 року, за час перебування обвинуваченого під вартою ризики хоча і зменшились, але продовжують існувати, оскільки обвинувачений під час досудового розслідування оголошувався у розшук, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Потерпіла підтримала клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_7 заявив про наявність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, на необґрунтованість пред`явленої обвинуваченому підозри, на порушення вимог КПК під час досудового слідства, на наявність у обвинуваченого постійного місця мешкання, сім`ї, міцних соціальних зв`язків.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, наголошує на тому, що під час розгляду клопотання та прийняття рішення, суд ураховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнають судового переслідування .

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Підставами продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого він обвинувачуються, яке відносяться до категорії тяжкого. Також суд ураховує, що обвинувачений перебуваючи на волі, може безперешкодно переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, оскільки прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які хоча і зменшились та у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд вважає, що підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним.
Таким чином, суд, із врахуванням того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.
Відтак, суд приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу суд залишає без задоволення, з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст. 331, 350 КПК України, суд, -

Постановив :

ОСОБА_6 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05.03.2022 року, включно.
У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Головуючий: ОСОБА_8