ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.09.2021 Справа №607/22343/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000111 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, із вищою освітою, приватного підприємця, інваліда 3 групи, розлученої, раніше не судимої,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції від 24 вересня 2008 року),

за участю: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Так, обвинувачена ОСОБА_3 , як водій, 28 січня 2018 року близько 10 год. 30 хв. керуючи технічно-справним автомобілем марки «Daewoo Sens Т13110», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалася із одним пасажиром в салоні по АДРЕСА_2 в напрямку від м.Тернополя до центру вказаного населеного пункту із швидкістю біля 40 км/год, де, наближаючись до продуктового магазину, розташованого ліворуч від дороги і будинку №123 вул.Шептицького, не була достатньо уважною, не стежила належно за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагувала на їх зміну, чим порушила вимоги п.п. 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) ПДР України, які зобов`язували її своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, а, продовжуючи рух, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_7 , який розпочав перехід проїзної частини дороги вул.Шептицького, навпроти магазину та рухався поза межами пішохідного переходу, в напрямку зліва-направо по ходу руху автомобіля «Daewoo Sens Т13110», обвинувачена ОСОБА_3 , як водій, в порушення вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху» та виконання його вимог), 10.1, 12.3 ПДР України, не вжила заходів до зменшення швидкості руху керованого нею транспортного засобу аж до повної зупинки, хоча мала технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований нею транспортний засіб до траєкторії руху пішохода, а, змінивши напрямок свого руху ліворуч, виїхала на зустрічну смугу руху, не переконавшись при цьому, що такий маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Внаслідок таких дій обвинувачена ОСОБА_3 позбавила себе технічної можливості зупинити керований нею автомобіль до траєкторії руху пішохода ОСОБА_7 , який при наближенні до нього автомобіля, змінив напрямок руху та почав повертатися на ліве узбіччя, а тому, в процесі руху, скоїла наїзд на нього передньою частиною транспортного засобу, у результаті чого потерпілий ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді травми лівої гомілки у вигляді закритих переломів велико- і малогомілкової кісток.

Порушення обвинуваченою ОСОБА_3 , як водієм, вимог п.п. 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 10.1, 12.3 ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням вказаної ДТП та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції від 24 вересня 2008 року), не визнала та показання відмовилась надавати згідно ст.63 Конституції України.

Разом із такою позицією під час судового розгляду обвинуваченої ОСОБА_3 , винуватість останньої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції від 24 вересня 2008 року), повністю доводиться дослідженими під час судового розгляду доказами у кримінальному провадженні:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 28 січня 2018 року близько 10 год. 30 хв. він перебував у приміщенні магазину в с.Петриків по вул.Шептицького. Після того як зробив покупки, вийшов з приміщення магазину, маючи намір перейти дорогу, подивився вправо і побачив як на нього рухається автомобіль, який через кілька секунд наїхав на нього. Магазин розташований біля його будинку. Рухався не по пішохідному переходу, оскільки його не було. Дорога по обидва боки рівна без поворотів. Перед тим як переходити дорогу переконався у тому, що автомобілів на ній не було, а побачив приблизно за 200 м автомобіль, який рухався своєю смугою зі сторони м.Тернополя до центру села, коли вже розпочав рух, пройшовши декілька кроків, через що пішов назад і тоді відбувся наїзд на нього, в процесі чого впав на капот т/з, а після цього на тротуар. Після ДТП його, потерпілого, витягнули з-під машини, посадили у її салон і обвинувачена, яка була на той час із пасажиром, завезла його в лікарню, де йому, ОСОБА_7 , зробили операцію на ліву ногу. До поліції звернувся приблизно через тиждень. Коли приїхав до лікарні, то повідомив, що отримав травму вдома, оскільки обвинувачена пообіцяла, що відшкодує шкоду;

- показаннями свідка ОСОБА_9 дочки потерпілого, яка пояснила, що їй зателефонував її брат, який повідомив, що її батько ОСОБА_7 перебуває в лікарні. Телефонний дзвінок був або на наступний день після ДТП або через два дні. Після цього, не знаючи що трапилося, вона поїхала до батька в лікарню. В цей день вона перед операцією батька отримала номер мобільного телефону ОСОБА_3 , якій зателефонувала та яка повідомила про те, що зможе допомогти матеріально. Це була одноразова розмова, більше обвинувачена слухавки не піднімала. Перебуваючи в лікарні, вони повідомили поліцію і написали заяву. Батько не знав, що потрібно писати заяву у поліцію, їм нічого про це відомо не було, ніхто цього не роз`яснив. Крім цього, ОСОБА_3 пообіцяла допомогти матеріально і все відшкодувати. Заяву писав батько приблизно через місяць. Обвинувачена не телефонувала їм, вину не визнавала спочатку, але, надалі, в телефонній розмові перед операцією сказала, що вину визнає і все відшкодує. Однак жодних коштів вона їм не сплатила. Після того, як батька виписали з лікарні ОСОБА_3 з сином приїжджали до них додому. Кошти на операцію збирали всією родиною та на роботі батька. Пластину батькові для операції купувала вона за грошові кошти більше 10 000 грн., а ще потрібні були ліки, чеки долучили до цивільного позову на суму близько 17 000 грн.;

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що в середині періоду зими 2018 року близько 10 год. 30 год., він стояв на своєму подвір`ї і палив, а брат, потерпілий, пішов до магазину, який приблизно за 50 м, по чай, а коли повертався та переходив дорогу, зробив кілька кроків, не дійшовши до середини, побачив як ліворуч рухається зі швидкістю близько 60 км/год, автомобіль таксі, на що розвернувся назад, маючи намір пропустити його, а т/з таксі хотіло його об`їхати по смузі зустрічного руху і коли брат розвернувся і пішов, т/з здійснив наїзд на нього в ліву ногу, від чого останній впав на дорожнє покриття, а т/з зупинився. Він, свідок, будучи очевидцем цих подій, тоді побіг до потерпілого, якого підняв. Потерпілий скаржився на болі у лівій нозі. Тоді хотіли викликати поліцію, але водій, ОСОБА_3 , просила не викликати поліцію і вирішити все на місці. Потерпілий також не хотів звертатися в поліцію, щоб не дізнались на роботі, оскільки змусили б його йти на «лікарняний» за власний рахунок. Вони всі поїхали на автомобілі ОСОБА_3 в травмпункт і брата поклали у лікарню. Дорога проглядається в одну і другу сторону добре, приблизно на 500 м, дерев немає. Магазин знаходиться по діагоналі від їхнього будинку на відстані близько 100 м, а брат проходив по прямій. Повністю на обочині дороги ліворуч, якщо вийти з магазину, стояв білий бус власника магазину, який був за 0, 5 м від початку дорожнього покриття;

- рапортом старшого інспектора чергового ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 від 19 лютого 2018 року, за яким останній доповів начальникові ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області про те, що 19 лютого 2018 року о 09.54 год. через службу «102» надійшло повідомлення від лікара у м.Тернополі по вул.Шпитальній, 2, відносно того, що у лікувальний заклад звернувся ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с.Петриків, Тернопільського району із діагнозом: закритий перелом обох кісток лівої гомілки. Травми отримав 28.01.2018 року близько 11.00 год. під час ДТП у с.Петриків, Тернопільського району;

- рапортом ДОП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 від 20 лютого 2018 року, згідно якого він доповів начальникові ТВП ГУНП в Тернопільській області про те, що в ході виконання доручення ним було встановлено, що до вчинення ДТП, яка відбулася 28 січня 2018 року по вул.Шептицького в с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області причетний автомобіль «Део Сенс», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та на даний час перебуває на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_3 ;

- протоколом обшуку від 21 лютого 2018 року, який був проведений по місцю реєстрації та проживання ОСОБА_3 на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , в ході якого ОСОБА_3 добровільно видала працівникам поліції, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.02.2018 року, транспортний засіб марки «Daewoo Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі запалювання. Вилучений автомобіль поміщається на майданчик ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області;

- повідомленням КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» ТОР №238 від 28 лютого 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_7 , 1968 року народження, перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП ТМКЛШД з 28.01.2018 року по 20.02.2018 року (23 ліжко-дні) з діагнозом: закритий перелом зовнішнього виростка лівої в/гомілкової кістки зі зміщенням (операція МОС 08.02.2018 року). Метаболічна кардіоміопатія СН 0ст.;

- дублікатом виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №481 від 20 лютого 2018 року, виданої КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» ТОР, згідно якої ОСОБА_12 , 1968 р.н., перебував на стаціонарному лікуванні з 28.01. по 20.02.2018 року із діагнозом закритий перелом зовнішнього виростка лівої в/гомілкової кістки зі зміщенням. (операція МОС 08.02.2018 року). Метаболічна кардіоміопатія СН 0ст.;

- довідкою КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» ТОР №1032 від 26 лютого 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_7 , 1968 р.н, звернувся в травмпункт 28 січня 2018 року о 11 год. 35 хв. з діагнозом: закритий перелом в/з обох кісток лівої гомілки зі зміщенням та направлений в стаціонар;

- висновком судово-медичної експертизи №339 від 23 березня 2018 року, за яким, на підставі медичних документів, при вступі ОСОБА_7 28.01.2018 року на стаціонарне лікування у травматологічне відділення КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», у нього, клініко-інструментальними дослідженнями встановлено травму лівої гомілки у вигляді закритих переломів велико- і малогомілкової кісток (підтверджено при вивченні рентгенограм). З приводу зазначених переломів у день госпіталізації було змонтовано скелетний витяг, а 08.02.2018 року проведене оперативне втручання - відкриту репозицію з металоостеосинтезом внутрішньо-суглобового перелому зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки LСР пластиною. Зазначені тілесні ушкодження спричинені в результаті дії тупого (-их) предмету (-ів), незадовго до госпіталізації. Виявлена у ОСОБА_7 травма лівої гомілки, належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого (більш як 21 добу) розладу здоров`я. Утворення виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень за обставин дорожньо-транспортної пригоди, наведеної у постанові - при наїзді (ударі виступаючими частинами) транспортного засобу на пішохода, не виключається;

- висновком судової автотехнічної експертизи №5-160/18 від 15 березня 2018 року, відповідно до якого на момент експертного дослідження рульове керування автомобіля Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_1 , знаходиться в працездатному стані, невідповідностей вимогам п.31.4.2 (Рульове керування) ПДР України не виявлено. Технічних несправностей (невідповідностей) вимогам п.31.4.1 (Гальмові системи) ПДР України робочої гальмової системи автомобіля Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент експертного дослідження не виявлено - система знаходиться в працездатному стані. Невідповідностей стану коліс і шин автомобіля Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_1 , вимогам п.31.4.5 (Колеса і шини) ПДР України, на момент дослідження не виявлено. Технічних несправностей (невідповідностей) систем автомобіля, а саме системи рульового керування, робочої гальмівної системи та шин і коліс автомобіля Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_1 , що відповідають за безпеку руху ТЗ, не виявлено;

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи №5-161/18 від 19 березня 2018 року, згідно якого, під час безпосереднього огляду автомобіля «Daewoo Sens», виявлені пошкодження, які локалізовані на виступаючих частинах транспортного засобу (передньому правому крилі, декоративній накладці переднього бампера, як в правій так і в лівій частинах, передньому лівому крилі, передній лівій блок-фарі, у верхній задній лівій частині капота моторного відсіку, декоративній накладці заднього бампера), які утворилися внаслідок контактування з твердим предметом (-ами) і напрямки деформуючих зусиль були направлені: в правій частині - в напрямку спереду-назад та дещо справа-наліво, в передній частині - спереду-назад, в лівій частині - в напрямку спереду-назад та дещо зліва-направо, в задній частині - в напрямку ззаду- наперед;

- протоколом проведення слідчого експерименту із фототаблицею до нього та схемою місця ДТП від 25 травня 2018 року, згідно якого водій ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_7 , у присутності понятих, спеціаліста на автодорозі в межах с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області (вул.Шептицького, неподалік будинку №122) та за наявного транспортного засобу марки «Daewoo Lanos» (який виконував роль транспортного засобу, що був учасником ДТП), відтворили події, які мали там місце 28 січня 2018 року близько 10 год. 30 хв., а саме те, яким чином ОСОБА_3 керувала транспортним засобом марки «Daewoo Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_7 . Зокрема, потерпілий ОСОБА_7 , серед іншого, вказав, що на час ДТП він вийшов з магазину та наближався до краю проїзної частини дороги з метою її перетину по правому узбіччі дороги, якщо переміщатись в напрямку до м.Тернополя в темпі спокійної ходи. Після цього, він намалював за допомогою крейди точку на цьому узбіччі вказавши, що це орієнтовне місце наїзду автомобіля «DAEWOO Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , на нього в стоячому положенні повернутим до автомобіля лівою стороною. Останній пояснив, що під час зупинки перед краєм проїзної частини дороги він встиг розвернутись і відчув удав в ліву ногу. Проведеними замірами встановлено, що місце наїзду автомобіля «DAEWOO Sens», д.н.з. НОМЕР_1 на потерпілого ОСОБА_7 знаходиться на правому узбіччі автодороги, по напрямку руху до м.Тернополя, на віддалі 3, 9 м до базової лінії та 0, 2 м до правого краю проїзної частини автодороги, траєкторія руху потерпілого до наїзду проходила перпендикулярно до краю дороги в темпі спокійної ходи, однак перед наїздом потерпілий зупинився та зумів лиш розвернутись на місці. Також потерпілий зазначив, що в місці наїзду на правому узбіччі жодних транспортних засобів не було припарковано. З таким розташуванням місця наїзду автомобіля «DAEWOO Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , на потерпілого не погодилась водій ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_7 в цій частині. Водій ОСОБА_3 , серед іншого, вказала на місце наїзду, а саме на смузі зустрічного руху в напрямку до м.Тернополя. Місце, на яке вказала остання було позначено крейдою та за допомогою понятих було проведено заміри, якими встановлено, що місце наїзду розташоване на відстані 0, 5 м до лівого краю проїзної частини дороги відносно руху автомобіля (до центру с.Петриків) та 1, 75 м до базової лінії (кут огорожі будинку). Надалі, ОСОБА_3 вказала місце виходу потерпілого ОСОБА_7 на проїзну частину дороги, яке розташоване з лівого краю проїзної частини дороги відносно руху автомобіля (до центру с.Петриків), де вказане місце було позначено крейдою та понятими здійснено заміри, а саме: 3, 1 м до базової лінії (кут огорожі будинку) та на відстані 0 м до лівого краю проїзної частини дороги. Також, водій ОСОБА_3 повідомила про те, що пішохід ОСОБА_7 різко змінив напрямок свого руху до місця наїзду та проведеними замірами встановлено, що зміна напрямку руху знаходиться на проїзній частині дороги на відстані 0, 2 м до базової лінії та 4, 0 м до лівого краю проїзної частини дороги відносно напрямку руху автомобіля (до центру с.Петриків). Крім цього, понятими проведено заміри між місцем виходу на проїзну частину дороги та місцем зміни напрямку руху пішохода, де встановлено, що дана відстань складає 4 м, а відстань між місцем зміни напрямку руху пішохода до місця наїзду складає 3 м. Також, водій ОСОБА_3 повідомила, що на лівому узбіччі в місці виходу на проїзну частину дороги пішохода розташовувався автомобіль, а тому, з метою з`ясування всіх обставин, до проведення слідчого експерименту був залучений автомобіль «RENAULT Trafic», який встановлено на ліве узбіччя, якщо переміщатись в напрямку руху автомобіля (до центру с.Петриків) його передньою частиною в напрямку до м.Тернополя на відстані 0, 8 м від осі лівих коліс до краю проїзної частини дороги. Після цього, водій ОСОБА_3 виставила на смузі руху автомобіль «DAEWOO Sens», таким чином, що його передня частина була направлена до центру с.Петриків і вказала, що по такій траєкторії автомобіль постійно рухався до наїзду на потерпілого. Встановлено, що автомобіль рухався в межах смуги руху з боковим інтервалом 1, 1 м від осі правих переднього та заднього коліс. На відстані 24 м до місця наїзду водій ОСОБА_3 змінила напрямок свого руху ліворуч. Також остання повідомила, що автомобіль рухався із швидкістю 40 км/год, де, після зміни напрямку руху ліворуч шляхом гальмування зменшувала швидкість аж до наїзду. З метою визначення темпу руху пішохода, статисту, якого було запрошено під час проведення слідчої дії, запропоновано пройти відрізок по позначеній траєкторії. Встановлено, що пішохід рухався з постійним темпом, де зупинився та змінив напрямок свого руху. В подальшому, статисту запропоновано пройти відрізок 4 м від місця виходу на проїзну частину дороги до місця зміни напрямку руху, де ним було зроблено три спроби, при яких за допомогою секундоміра фіксувався час подолання вказаної відстані та час руху пішохода склав: 1 - 4, 6 с, 2 - 4, 1 с, 3 - 5, 3 с, середній час подолання даної відстані становить (4,6+4,1+5,3) : 3 = 4, 6 с. Швидкість руху пішохода становить 4, 6 : 4 = 1, 1 м/с. Надалі, статисту запропоновано пройти відрізок 7 м від місця виходу на проїзну частину дороги до місця наїзду з урахуванням зміни напрямку руху, тобто, з місця зміни напрямку руху пішохід рухався до місця наїзду задом. Статистом було виконано три спроби, при яких, за допомогою секундоміра, фіксувався час подолання вказаної відстані. Отже, час руху пішохода склав: 1 - 7, 7 с, 2 - 7, 6 с, 3 - 8, 7 с. Середній час подолання даної відстані становить (7,7+7,6+8,7): 3 = 8 с. Швидкість руху пішохода становить 8:7= 1, 1 м/с. Далі слідчий роз`яснив присутнім, понятим та учасникам значення терміну конкретна видимість. З метою встановлення конкретної видимості, автомобіль «DAEWOO» встановлений на смузі руху до центру с.Петриків, тобто, як він рухався до наїзду, на віддалі 55, 5 м до місця виходу на проїзну частину дороги, тобто, де він знаходився в момент виходу пішохода на проїзну частину дороги. Місце водія автомобіля «DAEWOO» почергово займали поняті та учасники, які на пропозицію слідчого вказали, що бачать на проїзній частині дороги попереду пішохода, який виходить на проїзну частину дороги і його видимість нічим не обмежується. Таким чином, встановлено, що на віддалі 55, 5 м до місця наїзду з робочого місця водія автомобіля «DAEWOO» видно пішохода і його видимість нічим не обмежується. Видимість у напрямку руху до центру с.Петриків з робочого місця водія автомобіля «DAEWOO» проглядається понад 100 м та нічим не обмежується. Свідок ОСОБА_7 , серед іншого, вказав розташування місця наїзду на пішохода, на що останній погодився та показав, що місце наїзду відбулось на смузі руху в напрямку до м.Тернополя. Місце, на яке вказав свідок ОСОБА_7 , було позначене крейдою та за допомогою понятих було проведено заміри та встановлено, що місце наїзду розташоване на відстані 1, 1 м до лівого краю проїзної частини дороги відносно руху автомобіля (до центру с.Петриків) та 4, 0 м до базової лінії (кут огорожі будинку). Свідку ОСОБА_7 запропоновано вказати розташування місця виходу на проїзну частину дороги, на що останній погодився та вказав, що місце виходу на проїзну частину дороги розташоване з лівого краю проїзної частини дороги відносно руху автомобіля (до центру с.Петриків). Вказане місце позначено крейдою та понятими здійснено заміри і встановлено що місце виходу на проїзну частину дороги знаходиться на відстані 3, 9 м до базової лінії (кут огорожі будинку) та на відстані 0 м до лівого краю проїзної частини дороги. Також ОСОБА_7 повідомив, що пішохід, вийшовши на проїзну частину дороги, змінив напрямок свого руху до місця наїзду шляхом розвороту. Проведеними замірами встановлено, що зміна напрямку руху знаходиться на проїзній частині дороги на відстані 3, 3 м до базової лінії та 2, 0 м до лівого краю проїзної частини дороги відносно напрямку руху автомобіля (до центру с.Петриків). Крім цього, понятими проведено заміри між місцем виходу на проїзну частину дороги та місцем зміни напрямку руху пішохода, де встановлено, що дана відстань складає 2 м, а відстань між місцем зміни напрямку руху пішохода до місця наїзду складає 1, 4 м. Також свідок ОСОБА_7 повідомив, що на лівому узбіччі в місці виходу на проїзну частину дороги пішохода жодних транспортних засобів розташовано не було. Після цього, свідок ОСОБА_7 виставив на смузі руху автомобіль «DAEWOO», таким чином, що його передня частина була направлена до центру с.Петриків і вказав, що по такій траєкторії автомобіль постійно рухався до наїзду на потерпілого. Встановлено, що автомобіль рухався в межах смуги руху з боковим інтервалом 0, 8 м від осі правих переднього та заднього коліс. На відстані 31, 4 м до місця наїзду водій автомобіля «DAEWOO» змінила напрямок свого руху вліво. Також ОСОБА_7 повідомив, що автомобіль рухався із швидкістю 55 км/год. З метою визначення темпу руху пішохода, статисту, якого було запрошено під час проведення слідчої дії, запропоновано пройти по позначеній траєкторії відрізок. Також встановлено, що пішохід рухався з постійним темпом, де зупинився та змінив напрямок свого руху, тобто, здійснив розворот та продовжив рух. В подальшому, статисту запропоновано пройти відрізок 2 м від місця виходу на проїзну частину дороги до місця зміни напрямку руху. Статистом було виконано три спроби, при яких, за допомогою секундоміра, фіксувався час подолання вказаної відстані. Отже, час руху пішохода склав: 1 - 6, 3 с, 2 - 3, 6 с, 3 - 2, 7 с. Середній час подолання даної відстані становить (6,3+3,6+2,7): 3 = 4, 2 с. Швидкість руху пішохода становить 4,2 : 2 = 2, 1 м/с. Статисту запропоновано пройти відрізок 3, 4 м від місця виходу на проїзну частину дороги до місця наїзду з урахуванням зміни напрямку руху, тобто, розвороту пішохода. Статистом було виконано три спроби, при яких, за допомогою секундоміра фіксувався час подолання вказаної відстані. Отже, час руху пішохода склав: 1 - 5, 0 с, 2 - 5, 8 с, 3 - 5, 9 с. Середній час подолання даної відстані становить (5,0+5,8+5,9) : 3 = 5, 5 с. Швидкість руху пішохода становить 5, 5 : 3, 4 = 1, 6 м/с. Далі слідчий роз`яснив присутнім, понятим та учасникам значення терміну конкретна видимість. 3 метою встановлення конкретної видимості, автомобіль «DAEWOO» встановлений на смузі руху до центру с.Петриків, тобто як він рухався до наїзду, на віддалі 76 м до місця наїзду, тобто, де він знаходився в момент виходу пішохода на проїзну частину дороги. Місце водія автомобіля «DAEWOO» почергово займали поняті та учасники, які на пропозицію слідчого вказати, що бачать на проїзній частині дороги попереду пішохода, який виходить на проїзну частину дороги і його видимість нічим не обмежується. Таким чином, встановлено, що на віддалі 76 м до місця наїзду з робочого місця водія автомобіля «DAEWOO» видно пішохода і його видимість нічим не обмежується. Видимість у напрямку руху до центру с.Петриків з робочого місця водія автомобіля «Део» проглядається понад 100 м та нічим не обмежується;

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи №5-454/18 від 10 жовтня 2018 року, відповідно до якого в умовах цієї дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля «Daewoo Sens» повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3, 12.9 б) ПДР України, додатку 1 до ПДР 33. ДОРОЖНІ ЗНАКИ, 3. Заборонні знаки, 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40». При заданому комплексі варіантів вихідних даних, водій автомобіля «Daewoo Sens», з моменту виникнення небезпеки для руху (виходу пішохода на проїзну частину дороги), мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода і тим самим уникнути наїзду на останнього. При встановлених обставинах розвитку ДТП і заданому комплексі варіантів вихідних даних, невідповідність дій водія автомобіля «Daewoo Sens» вимогам п.12.3 ПДР України привела до виникнення ДТП, тобто, причиною настання даної ДТП - наїзд транспортного засобу на пішохода, з технічної точки зору були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля «Daewoo Sens», зазначеним вимогам пункту ПДР України;

- показаннями експерта ОСОБА_13 , який підтримав складені ним висновки судових експертиз у кримінальному провадженні та пояснив, що йому були надані матеріали кримінального провадження та ухвала слідчого судді із переліком запитань. У матеріалах кримінального провадження був протокол слідчого експерименту з вихідними даними для проведення експертизи. У вихідних даних було зазначено, що дорожнє покриття вкрите нашаруванням мокрого снігу, що було враховано ним при проведення експертизи. Дана обставина була зазначено у протоколі огляду місця події. Небезпека для руху водію автомобіля «Daewoo Sens» виникає з моменту виходу пішохода на проїзну частину дороги. На підставі вихідних даних, а саме стану дорожнього покриття, що впливає на шлях гальмування, швидкості руху транспортного засобу ним було враховано: що в момент виходу пішохода на проїзну частину дороги і часу руху відповідно, що відстань автомобіля до пішохода, якщо рухався із швидкістю 40 км/год. на підставі пояснень водія т/з 88, 9 м та свідка ОСОБА_7 84 м. При заданому комплексі варіантів вихідних даних, водій автомобіля «Daewoo Sens», з моменту виникнення небезпеки для руху (виходу пішохода на проїзну частину дороги), мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода і тим самим уникнути наїзду на останнього. У вихідних даних було зазначено, що видимість пішохода для водія «Daewoo Sens» настає з моменту виходу пішохода на проїзну частину дороги. На момент ДТП за межами правої смуги руху в напрямку м.Тернополя знаходився нерухомо мікроавтобус, який оглядовість у напрямку руху водію автомобіля «Daewoo Sens» та на видимість пішохода не впливав. Видимість у напрямку руху становила понад 100 м на підставі наданих вихідних даних і було зроблено висновок про те, що водій мав можливість шляхом застосування екстреного гальмування запобігти даній ДТП. Є законодавчо визначені Методичні рекомендації, які містять посилання на технічні характеристики даного виду транспортного засобу, які використовуються при проведенні експертизи. При проведенні дослідження використовувався коефіцієнт щеплення та гальмування для певного виду дорожнього покриття відповідно до Методичних рекомендацій. Час руху пішохода, що був зазначений у вихідних даних брався до уваги при проведенні дослідження. У вихідних даних було зазначена швидкість та час руху автомобіля та час руху пішохода. Експерт досліджує як повинен був діяти водій у вказаній дорожньо-транспортній ситуації при заданих вихідних даних. Так, при виникненні небезпеки для руху водій повинен був вжити заходів до застосування гальмування. Експерт розглядає дії водія у відповідності до вимог ПДР України. В даному випадку водій мав діяти у відповідності до п.12.3 ПДР України.
Стороною захисту заявлено клопотання про недопустимість доказів: протоколу проведення слідчого експерименту від 25 травня 2018 року, а відтак, і висновку судової інженерно-транспортної експертизи №5-454/18 від 10 жовтня 2018 року, що на ньому базується, як такого, що є похідним від первинного доказу, зважаючи на наступне.

Так, сторона захисту посилається на те, що слідчий експеримент від 25 травня 2018 року був проведеним із, у тому числі, ОСОБА_3 в статусі «водій», незважаючи на те, що остання 23 травня 2018 року була допитана у кримінальному провадженні як свідок, а тому, зважаючи на положення п.1 ч.3 ст.87 КПК України, протокол вказаної слідчої дії є недопустимим доказом, отриманим з показань свідка, який, надалі, був визнаним підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні.

Оцінюючи вищенаведені доводи сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані, у тому числі, з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Згідно ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Під час досудового розслідування слідчим 25 травня 2018 року було проведено слідчий експеримент за участю: водія ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_7 , а також 2 понятих і спеціаліста.

Водночас, відповідно до матеріалів судового провадження ОСОБА_3 була допитаною як свідок у кримінальному провадженні під час досудового розслідування двічі 23 лютого та 23 травня 2018 року, до проведення слідчого експерименту 25 травня 2018 року. Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту ОСОБА_3 , як свідок, під час вказаних допитів жодних показань не надавала, відмовившись від їх надання згідно ст.63 Конституції України.

Ст.224 КПК України регламентується порядок проведення такої слідчої дії, як допит, у тому числі, свідка. Допит проводиться за місцем проведення досудового розслідування або в іншому місці за погодженням із особою, яку мають намір допитати. Кожний свідок допитується окремо, без присутності інших свідків. Перед допитом встановлюється особа, роз`яснюються її права, а також порядок проведення допиту. У разі допиту свідка він попереджається про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань.

Відповідно до ст.ст. 103 і 104 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися 1) у протоколі; 2) на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії; 3) у журналі судового засідання. При цьому, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Якщо за допомогою технічних засобів фіксується допит, текст показань може не вноситися до відповідного протоколу за умови, що жоден з учасників процесуальної дії не наполягає на цьому. У такому разі у протоколі зазначається, що показання зафіксовані на носії інформації, який додається до нього.

Із системного аналізу положень ст.ст. 224, 103, 104, 240 КПК України показання свідка фіксуються у протоколі допиту свідка, а не у протоколі проведення слідчого експерименту, де, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчим проведено слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, у даному випадку ДТП, в процесі якого проведено необхідні досліди та випробування.

При проведенні судової інженерно-транспортної експертизи №5-454/18 від 10 жовтня 2018 року експертом ОСОБА_13 протоколи допитів свідка ОСОБА_3 від 23 лютого та 23 травня 2018 року не досліджувались.

Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту від 25 травня 2018 року, слідчим, перед його проведенням, ОСОБА_3 було роз`яснено у повному обсязі право на захист, а також право не свідчити відносно себе, з чим остання ознайомлена, на що захисника мати не бажала, відтворити обстановку та обставини ДТП добровільно погодилась, про що свідчать її підписи у відповідних графах протоколу даної слідчої дії.

Водночас, будь-яких письмових зауважень чи заперечень щодо порядку проведення вказаної слідчої дії від ОСОБА_3 не було, про що остання також поставила свій підпис в кінці протоколу.

Враховуючи обставини, викладені слідчим у протоколі про проведення слідчого експерименту від 25 травня 2018 року, суд приходить до висновку, що клопотання сторони захисту про недопустимість як доказів: протоколу проведення слідчого експерименту від 25 травня 2018 року, а відтак, і висновку судової інженерно-транспортної експертизи №5-454/18 від 10 жовтня 2018 року, що на ньому базується, як такого, що є похідним від первинного доказу, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах його проведення, оскільки вказана слідча дія була проведеною у відповідності до вимог ст.ст. 223, 240 КПК України, з повним, об`єктивним та всебічним встановленням фактичних обставин, дотриманням прав ОСОБА_3 , і підстави для визнання вищевказаних доказів недопустимими відсутні.

Таким чином, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує її дії за ч.1 ст.286 КК України (в редакції від 24 вересня 2008 року), тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості (нетяжких), вчинених з необережності, об`єктивні обставини кримінального провадження, особу винуватої, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, її вік, яка є інвалідом 3 групи, по місцю проживання характеризується позитивно, працює, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, яких судом не встановлено.

Таким чином, суд, враховуючи об`єктивні обставини кримінального провадження та відсутність обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілого та його представника, які не настоювали на суворому покаранні для обвинуваченої, позитивні дані про особу обвинуваченої, підприємницька діяльність якої пов`язана з керуванням транспортними засобами, того, що остання в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння в момент ДТП не перебувала, приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді штрафу зі стягненням в дохід держави без позбавленням права керування транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Проте, згідно ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчиненого нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули певні, встановлені законом строки, зокрема, три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України (в редакції від 24 вересня 2008 року), що було вчинене ОСОБА_3 , є нетяжким злочином (на час вчинення злочин невеликої тяжкості), з часу скоєння даного злочину минуло уже більше трьох років, ОСОБА_3 від органів досудового розслідування та суду не ухилялась, перебіг строку давності не зупинявся та не переривався.

Зважаючи на наведене, обвинувачену ОСОБА_3 слід звільнити від призначеного покарання за вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції від 24 вересня 2008 року) у зв`язку із закінченням строків давності.

У провадженні заявлено цивільні позови, зокрема:

- потерпілим ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та ТзДВ СК «Альфа-Гарант», а саме: про стягнення із ОСОБА_3 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 13 644, 37 грн. матеріальної, а також із ТзДВ СК «Альфа-Гарант» - 2 854, 3 грн. матеріальної;

- прокурором в інтересах держави в особі фінуправління ТМР до ОСОБА_3 , а саме про стягнення з ОСОБА_3 витрат на лікування потерпілого від злочину на суму 11 819, 75 грн.

Вищевказані цивільні позови слід вирішити наступним чином.

За ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Стосовно цивільного позову прокурора в інтересах держави до ОСОБА_3 про стягнення з останньої витрат на лікування потерпілого від злочину.

Так, згідно ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що цивільний позов прокурора в інтересах держави підлягає до повного задоволення шляхом стягнення з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь місцевого бюджету в особі фінуправління ТМР 11 819, 75 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 , що також стверджуються довідкою ТМКЛШД №530 від 26 липня 2018 року.

Стосовно цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як слідує з положень ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, що стосується позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 про стягнення на його користь: з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» - 2 854, 3 грн. та із ОСОБА_3 - 13 644, 37 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, то позов в цій його частині слід залишити без розгляду згідно поданого представником потерпілого клопотання про це та задоволення його судом.

При визначенні суми на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 суд виходить із засад розумності і справедливості, а також враховує моральні страждання вказаного потерпілого, що мали місце внаслідок заподіяного йому середньої тяжкості тілесних ушкоджень через ДТП, що вказані тілесні ушкодження виникли в результаті прямого причинно-наслідкового зв`язку із діями обвинуваченої, а також перенесений потерпілим фізичний біль та негативні наслідки, з урахуванням віку потерпілого, що настали у зв`язку із цим у виді тривалого лікування з метою відновлення, у тому числі стаціонарного (23 дні), перенесення оперативного втручання, порушенні звичних життєвих зв`язків, неможливості працювати, створювало нервозність, змушувало докладати додаткових зусиль до нормалізації свого життя, з урахуванням чого суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення на суму 40 000 грн. шляхом стягнення із ОСОБА_3 на користь наведеного потерпілого, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

У кримінальному провадженні є також процесуальні витрати за проведення судових експертиз: автотехнічної №5-160/18 від 15 березня 2018 року в сумі 858 грн. та інженерно-транспортних: №5-161/18 від 19 березня 2018 року в сумі 1 144 грн., №5-454/18 від 10 жовтня 2018 року в сумі 1 430 грн., які слід стягнути із ОСОБА_3 на користь держави з відповідними призначеннями платежів.

Речові докази: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі запалювання, які повернуті ОСОБА_3 , слід залишити в розпорядженні останньої.

Накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2018 року арешт на транспортний засіб марки «Daewoo Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції від 24 вересня 2008 року) та призначити їй за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. в дохід держави без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.49 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання унаслідок закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення на його користь: з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» - 2 854, 3 грн. та із ОСОБА_3 - 13 644, 37 грн. на відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави задовольнити та стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь місцевого бюджету в особі фінуправління ТМР 11 819, 75 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення на його користь моральної шкоди, заподіяної унаслідок кримінального правопорушення задовольнити частково та стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 40 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної унаслідок кримінального правопорушення.

В задоволенні решти вимог позовної заяви ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави з відповідними призначеннями платежів процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз: автотехнічної №5-160/18 від 15 березня 2018 року в сумі 858 грн. та інженерно-транспортних: №5-161/18 від 19 березня 2018 року в сумі 1 144 грн., №5-454/18 від 10 жовтня 2018 року в сумі 1 430 грн.

Речові докази: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі запалювання, які повернуті ОСОБА_3 , - залишити в розпорядженні останньої.

Накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2018 року арешт на транспортний засіб марки «Daewoo Sens», д.н.з. НОМЕР_1 , - залишити без змін.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1