БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/705/21
Провадження № 1-кп/730/71/2021
У Х В А Л А
про призначення судового розгляду

"25" серпня 2021 р. м.Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Борзні у порядку, передбаченому статями 314, 315, 316 КПК України, обвинувальний акт, а також клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000408від 14.12.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Миколаївка Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України,
ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2021 року до Борзнянського районного суду Чернігівської області з Ніжинської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000408 від 14.12.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. ч.1, 2 ст. 307 КК України.

19 серпня 2021 року ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 КПК України у підготовчому судовому засіданні на обговорення учасників судового провадження поставлено питання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Позиції учасників судового провадження та заявлені клопотання
Прокурор у судовому засіданні просив суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду і викликати в судове засідання учасників процесу та свідків згідно реєстру, вважаючи, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для прийняття рішення, передбаченого п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає, розгляд справи повинен здійснюватися у відкритому судовому засіданні.

Також, у підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо призначення провадження до судового розгляду.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акта з додатками, з огляду на відсутність підстав для прийняття інших, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, рішень, суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Кримінальне провадження підсудне Борзнянському районному суду Чернігівської області відповідно до статей 32-33 КПК.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для прийняття рішення, передбаченого п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.

Обвинувальний акт, реєстр матеріалів були вручені обвинуваченому, що ним не заперечувалося в судовому засіданні.

Під час проведення підготовчого судового засідання також встановлено, що угода про визнання винуватості у порядку статей 468, 469, 470, 472-475 КПК України до суду не надходила.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 4-8, 10 ч. 1, ч. 2 ст. 284 КПК України, або повернення обвинувального акту прокурору судом не встановлено.

Підстав для здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні не встановлено, клопотань від учасників судового провадження про розгляд справи у закритому судовому засіданні не надходило.

Таким чином, беручи до уваги, що у підготовчому судовому засіданні жодних обставин, які б перешкоджали призначенню судового розгляду, не встановлено, суд під час підготовки до судового розгляду, вчинивши всі необхідні для підготовки судового розгляду дії, завершує підготовку до судового розгляду.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Частиною 2 вказаної статті Кодексу встановлено, що досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Тому, з метою забезпечення інформацією, що характеризує обвинуваченого, суд вважає за необхідне доручити Борзнянському районному сектору філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області скласти щодо обвинуваченого досудову доповідь.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України, суд після завершення підготовки до судового розгляду постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Щодо клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 KПК під час підготовчого провадження суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Під час розгляду таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.

Копію даного клопотання з доданими документами ОСОБА_4 отримав 19 серпня 2021 року. Судом вказане клопотання розглянуто у відповідності до вимог статті 184 КПК.

Прокурор вважає, що наявні та продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, за які законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, не працює, не має постійного джерела доходу, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вмовлянням чи погрозами змушуючи їх змінити свої покази для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності, таким чином перешкоджаючи проведенню об`єктивного судового розгляду та встановлення істини по справі, оскільки більшість допитаних під час досудового розслідування свідків проживають в одному населеному пункті з ОСОБА_7 і він, знаючи їх особисто, може на них впливати, а також, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може вчинити нові злочини, оскільки раніше був засуджений за злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, та обвинувачується у вчиненні декількох епізодів кримінального правопорушення, вчинених за короткий проміжок часу.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що прокурором не наведено достатніх доказів на обґрунтування ризиків, зазначених у клопотанні про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ризики є абстрактними та нічим не підтверджені. Одночасно звертає увагу на поганий стан здоров`я обвинуваченого, на те, що він потребує лікування, а саме оперативного втручання, акцентує увагу на бездіяльності державних органів щодо надання медичної допомоги. Просить звернути увагу, що під час обрання запобіжного заходу слідчим суддею не було враховано ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки останній не був доведений в судовому засіданні. Підсумовуючи викладене, просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.

ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання. Підтримав позицію свого захисника про обрання йому менш суворого запобіжного заходу - у виді домашнього арешту.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо подовження обвинуваченому строку дії

запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є: 9) запобіжні заходи (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З положень ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України слідує, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді, суду докази обставин, на які вони посилаються.

27 травня 2021 року ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду від 20.07.2021 строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 продовжено до 27.08.2021.

Підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими КПК України, для судового розгляду (ч. 2 ст. 314 КПК України). У ході судового розгляду кримінального провадження вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України, якою, зокрема, врегульовано порядок застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК). Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що (1) обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, (2) обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою (ч.ч.3, 5 ст. 199 КПК).

Розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу, суд має перевірити, чи продовжують існувати ризики, які були заявлені прокурором, їх обґрунтованість, та чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, суд враховує наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Сторона обвинувачення у клопотанні посилалась на наявність трьох ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд погоджується з доводами, наведеними у клопотанні прокурора, про продовження існування ризику переховування від суду.

Вказаний ризик суд оцінює з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого.

Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки злочини, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , передбачають покарання у виді позбавлення волі.

Так, в розумінні Кримінального кодексу України злочини, інкриміновані обвинуваченому, є тяжкими, а тому при визначенні імовірності переховування обвинуваченого від суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України також слід враховувати тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується. При цьому, цей фактор не є визначальним.

Таким чином, фактичні дані кримінального провадження та особисті обставини щодо обвинуваченого ОСОБА_4 в сукупності дають підстави суду дійти висновку про наявність ризику переховування від суду.

Також суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На думку суду, з урахуванням особи обвинуваченого, є велика вірогідність того, що він, перебуваючи на волі, буде мати реальну можливість впливати на них у кримінальному провадженні шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання їх до надання неправдивих свідчень, введення в оману суду та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 раніше був засуджений за злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, та обвинувачується у вчиненні декількох епізодів кримінального правопорушення, вчинених за короткий проміжок часу.

Оцінюючи доводи захисту в цій частині, суд бере до уваги те, що в ухвалі Бахмацького районного суду зазначено, що прокурором не надано доказів на підтвердження вказаного ризику. Однак, у даному судовому засіданні прокурором надано вимогу, згідно якої убачається, що ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за скоєння аналогічного злочину.

Оцінюючи можливість застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів (такими є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава), які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, суд бере до уваги наведені вище характеристики кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та вагомість встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

При цьому, суд не вирішував ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не оцінював докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно неї запобіжного заходу.

Вказане прямо узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Виходячи з наведеного вище та згідно статей 7-9 КПК України, якими визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, а має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку діяння у вчиненні якого останній обвинувачується. Разом з тим, на теперішній час ще не вирішено питання про призначення у справі судового розгляду. Отже, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка інкримінована обвинуваченому, останній може переховуватись від суду, вчините інше кримінальне правопорушення. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого, судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Під час вирішення питання щодо запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого, судом не було встановлено, що обставини, які було враховано під час застосування і подальшого продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , та раніше заявлені ризики, перестали існувати.

Виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також частини першої статті 197 КПК України, згідно яких строк застосування запобіжних заходів, в тому числі, і тримання під вартою або продовження тримання під вартою не може перевищувати шістдесят днів, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, та спрямований на уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а тому суд дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 .

Посилання ж сторони захисту на тривалість перебування обвинуваченого під вартою та наведені обставини щодо можливості застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, вже були предметом розгляду судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу та безпосередньо клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Крім того, суд враховує наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст.178 КК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , і які відповідно ст. 12 КК України відносяться до тяжких, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вказаних кримінальних правопорушеннях, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Окремо суд дослідив доводи обвинуваченого щодо його стану здоров`я, а саме необхідності термінової операції обвинуваченому. Так, матеріали провадження не містять жодних даних необхідності екстреної операції або даних, що стан здоров`я обвинуваченого потребує госпіталізації або унеможливлює його перебування у слідчому ізоляторі, а стороною захисту не надано документів щодо неможливості перебування обвинуваченого у місцях попереднього ув`язнення або що там йому не може бути надана необхідна медична допомога.

При цьому, суд забезпечив обвинуваченому прибуття швидкої медичної допомоги, за висновками якої обвинувачений може за станом здоров`я приймати участь в подальших судових засіданнях та не потребує екстреного хірургічного втручання, випадок не потребує невідкладної госпіталізації, йому показано лише планове лікування.

Й хоча медичний працівник зазначила, що грижа може в будь-який час випасти та може бути некроз, одночасно було зроблено висновок, що термінової госпіталізації обвинувачений не потребує.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи захисту та обвинуваченого щодо бездіяльності державних органів в частині ненадання медичної допомоги, оскільки таких даних суду не надано. Як пояснив в судовому засіданні захисник, він особисто із заявами чи скаргами на ненадання медичної допомоги обвинуваченому у термін з травня 2021 року не звертався за вказівкою самого обвинуваченого.

Обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що також не звертався жодного разу зі скаргою на надання фахової медичної допомоги, оскільки не вважав за потрібне, бо думав, що в нього все пройде самостійно. Й хоча такі звернення вже підготовлені, на час розгляду вказаного клопотання з такими заявами він нікуди не звертався.

Додатково зазначив, що медичну допомогу він отримує в умовах СІЗО, але нею не задоволений.

Крім того, захистом було долучено медичні довідки, згідно яких ОСОБА_4 дійсно має грижу, потребує планового оперативного лікування. За станом здоров`я може утримуватися в умовах СІЗО, ІТТ.

При цьому, враховуючи дані, що повідомив обвинувачений, суд вважає за необхідне відреагувати, з метою не порушення медичних прав обвинуваченого.

Так, суд погоджується, що обвинувачений потребує лікування. А також потребує оперативного лікування, що не оскаржується прокурором, а тому обвинувачений підлягає обов`язковому медичному оглядові, з обов`язковим повідомленням обвинуваченому дати проведення операції.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого є виправданим заходом, оскільки цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду, а також незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, перешкоджати встановленню істини у справі іншим шляхом, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Враховуючи обставини, характер, специфіку, тяжкість та кількість скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, завдані збитки, існуючі ризики, суд вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ч.5 ст.182 КПК України в розмірі 150000,00 грн), оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Одночасно, з огляду на приписи ч.3 ст.183 КПК України, даний вид запобіжного заходу й буде для обвинуваченого альтернативою (більш м`яким) триманню під вартою. В зв`язку з цим, суд відхиляє доводи захисника про можливість застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі й цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України, у випадках, передбачених ч.3 або ч.4 ст.183 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, встановленому в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, в разі внесення застави слідчий суд відповідно до ч.3 ст.183 КПК України вважає за необхідне покласти на обвинуваченого визначені ч.5 ст.194 КПК України обов`язки.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Строки призначення справи
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Частиною 2 ст. 316 КПК України передбачений граничний строк для призначення судового розгляду, зокрема, судовий розгляд має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 134, 314, 315, 316, 369, 372, 381, 382 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000408 від 14.12.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України, у відкритому судовому засіданні, яке відбудеться 15 вересня 2021 року о 10 год. 30 хв.

Кримінальне провадження розглядати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що він має право на участь у судових засідання у режимі відеоконференцзв`язку з приміщення СІЗО, про що йому необхідно надати відповідну заяву суду та керівництву СІЗО.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.10.2021 року включно, та визначити розмір застави у виді 150000,00 грн.

Роз`яснити обвинуваченому право на внесення в будь-який момент особисто чи іншою особою застави, яку визначено в розмірі 150000,00 грн. У разі внесення застави у вказаному розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення підозрюваного з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та Борзнянський районний суд Чернігівської області. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В разі внесення визначеної в ухвалі суду суми застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави покласти на нього наступні обов`язки:

1/прибувати за першою вимогою суду;

2/не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу суду;

3/повідомляти суд про зміну свого місця проживання, перебування чи місця роботи;

4/утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками по справі;

Клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт - залишити без задоволення.

Доручити Борзнянському районному сектору філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області скласти у строк до 15 вересня 2021 року досудову доповідь стосовно обвинуваченого.

Зобов`язати уповноважених осіб медичної частини Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» провести медичний огляд обвинуваченого з приводу його скарг на погіршення стану здоров`я, а також проведення операції.

Зобов`язати уповноважених осіб медичної частини Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» повідомити суд про дату призначення такої операції.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію даної ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити для виконання до сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1