справа № 440/53/13-к
У Х В А Л А

судового засідання
20 вересня 2021 року м. Броди
Бродівський районний суд Львівської області
у складі:головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав суду клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими. У клопотанні просить визнати очевидно недопустимим доказом протокол огляду місця події місця тимчасового проживання ОСОБА_4 від 28-29 вересня 2012 року. Зміст клопотання зводиться до того, що вищевказаний протокол огляду місця події був проведений з порушенням встановленого порядку положень ст.190 КПК України (в редакції 1960 року), що полягало у відсутності підстав невідкладного огляду такої, вказаної слідчим у протоколі, підстави як «попередження можливості знищення речових доказів особами, що підозрюються у вчиненні злочину». При цьому, жодних підозрюваних як і речових доказів на той момент не було, а кримінальна справа за фактом вчинення злочину була порушена лише через два дні після проведеного огляду; відсутності постанови суду на проведення огляду «іншого володіння особи», тобто місця тимчасового проживання ОСОБА_4 - колишньої ферми. Тому, вважає, що дана процесуальна дія, потребувала попереднього дозволу суду,а без такого дозволу це є істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод та прямо передбаченою підставою визнання доказів недопустимими. Крім цього, зазначає, що окремою підставою для визнання очевидно недопустимим доказом є інші, також прямо передбачені ст.87 КПК України, істотні порушення прав людини і основоположних свобод при проведенні даного огляду місця події - отримання доказів унаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, порушення права на захист. Крім цього, наявні ще інші обставини щодо недопустимості проведеного огляду місця події. На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 36, 40, 84-89, 290 КПК України просить клопотання задовольнити.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримали, просять його задоволити.
Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки воно є безпідставним та необґрунтованим, оскільки слідчий мав законну підставу передбачену ст.190 КПК України (1963 року) для проведення такого огляду, а саме врятування майна. ОСОБА_4 на момент проведення огляду не було, тому не можна говорити про порушення прав на захист. Крім цього покази свідків дані в судовому засіданні різняться, тому не можуть братися до уваги для задоволення клопотання. Інші доводи щодо порушень під час проведення огляду місця події, на які вказує захисник, також не можуть братися за основу для визнання протоколу очевидно недопустимим, тому просить відмовити у задоволенні клопотання.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотань сторони захисту, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Частиною 1 ст.87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Частинами 2,3 ст.87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Згідно із ч.2 та ч.3 ст.89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.
Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч.2 ст.89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п.8).
Отже, для того, щоб вирішити у даному випадку питання про те, чи є недопустимими зазначені вище докази слід з`ясувати, чи мало місце порушення прав та свобод людини під час отримання останніх.
Так, даючи оцінку мотивуванню клопотання адвоката ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне роз`яснити, що оскаржуваний протокол огляду місця події від 28-29 вересня 2012року уже був досліджений судом в судовому засіданні однак від обвинуваченого та захисника будь-яких клопотань та зауважень при його дослідженні не поступило.
Дане клопотання про визнання доказу (протоколу огляду місця події від 28-29 вересня 2012року) очевидно недопустимим заявлено захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 вже після його дослідження, що унеможливлює його недослідження або припинення дослідження судом.
В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні в клопотанні, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в них доказах.
Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
На час розгляду данного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває.
На підставі наведеного вище, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки доказ, який просить визнати очевидно недопустимим захисник, може бути визнаний таким під час ухвалення судом остаточного рішення за наслідками розгляду справи, шляхом оцінки доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.86,87,89,94,369-372,376 КПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 28-29 вересня 2012 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1