Номер провадження: 11-кп/813/1924/21
Номер справи місцевого суду: 504/2280/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.08.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крижанівка Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, непрацевлаштованого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000551 від 06.06.2020 року, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.1 ст.186 КК України,

установив

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.08.2021 року, було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у скоєнні інкримінованих йому злочинів, та врахував, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого.
Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні нетяжких злочинів, є особою яка не має судимості, від органу досудового розслідування чи суду не переховувався, кримінальному провадженню не перешкоджав жодним чином, а тому ризики на які посилається прокурор відсутні.
На підставі цього просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити та змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою, в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, причин своєї неявки не повідомила.
Прокурор до початку судового засідання направив на адресу апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги адвоката у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Враховуючи те, що строк дії оскаржуваної ухвали рахується до 08.10.2021 року, за згоди обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційний розгляд проводиться без участі прокурора та його захисника.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги свого захисника та просив її задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Судом встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, не зменшились.
Так, не погоджуючись із доводами захисника обвинуваченого про те, що прокурором стосовно нього не доведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження застосування обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується
Згідно п.3 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.152, ч.1 ст.186 КК України, які є нетяжкими злочинами.
Разом з тим, як вбачається з клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності в іншому кримінальному провадженні за ч.1 ст.259 КК України, яке згідно клопотання прокурора направлено до суду з обвинувальним актом, та на теперішній час перебуває на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва (справа №761/12365/20).
З вищевикладених підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що до ОСОБА_6 не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений перебував у розшуку та у даний час притягується до кримінальної відповідальності у іншому кримінальному провадженні, що визнав у судовому засіданні сам обвинувачений.
Крім того, такі обставини вказують, що продовжують існувати зазначені у клопотанні ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від суду, з метою уникнення та ухилення від кримінальної відповідальності та покарання за кримінальні правопорушення, у скоєнні яких він обвинувачується, скоєння іншого кримінального правопорушення.
Більш того, як вбачається із вимог апеляційної скарги адвоката, захисник обвинуваченого просить змінити йому запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання.
Однак, за даною адресою також проживає і потерпіла у вказаному кримінальному провадженні, що також було підтверджено самим обвинуваченим ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду.
Вищевказаний факт, на думку апеляційного суду, автоматично виключає зменшення ризику впливу на потерпіло у даному кримінальному провадженні та вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника в цій частині.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, скоєння іншого кримінального правопорушення, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання обвинуваченому ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Керуючись ст. ст. 177-178, 331, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.08.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000551 від 06.06.2020 року, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.1 ст.186 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4