У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 січня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 ,слідчого СВ відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 ,підозрюваної ОСОБА_5 ,захисника ОСОБА_6 ,розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженки м. Запоріжжя,громадянки України,зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

якій оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.2 ст.307 КК України по матеріалам досудового розслідування кримінального провадження за № 0001904 від 31.12.2021 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань,-

Встановила:

Слідчий відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_3 ,звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ,якій оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.2 ст.307 КК України.

За змістом клопотання ОСОБА_5 підозрюється в тому,що за невстановлених обставин з метою збуту придбала 44 згортки з речовиною рзіного кольору,яка перебувала у полімерних пакетах із застібкою zip-lock,незаконно зберігала при собі та перенесла до подвір`я будинку АДРЕСА_2 ,а 31.12.2021 р.приблизно о 13.25 год.,перебуваючи біля під`їздів № 2 та № 3 буд. АДРЕСА_2 ,маючи умисел на збут особливо небезпечної психотропної речовини ,обіг якої заборонено-PVP(1-феніл-2-поіролідин-1-ілпентан-1-он),здійснила закладку вказаної речовини,розмістивши один згорток між стіною та плиткою під`їзду № 2 та розмістивши один згорток поруч із входом до технічного приміщення під`їзду № 3,тим самим вчинила кримінальне правопорушення,передбачене ч.2 ст.307 КК України,а саме:незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту та збут особливо небезпечної психотропної речовини.

Слідчий просить обрати відносно підозрюваної запобіжний заходу у виді тримання під вартою з посиланням на те,що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, не працює,не має доходів, тому є ризик, що у відсутність запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою вона може продовжити протиправну діяльність, а також залишити місце свого проживання та ухилитися від органу досудового розслідування і суду,оскільки не має міцних соціальних зв`язків.

Прокурор вважає, що клопотання підлягає задоволенню з тих самих підстав, на які посилається слідчий,а тримання під вартою підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину ОСОБА_5 є процесуально обґрунтованим,оскільки соціальні зв`язки та джерело доходів підозрюваної не встановлені,з чого сторона обвинувачення робить висновок про існування ризиків втечі та продовження злочинної діяльності.

Підозрювана пояснила,що підозра відносно неї за ч.2 ст.307 КК України є необґрунтованою,вона не причетна до вчинення тих дій,які їй інкримінуються,її затримання 31.12.2021 р. працівниками патрульної поліції відбулося з порушенням передбаченої законом процедури,що мало наслідком фальсифікацію доказів та порушення її права на захист.

Заперечувала проти задоволення клопотання з тих підстав,що заявлених слідчим ризиків не існує,вона має стійки соціальні зв`язки та постійне місце проживання,одружена,мешкає з дитиною віком 11 років,чоловік наразі працює за кордоном та утримує сім`ю,щомісячно переказуючи кошти у достатньому розмірі. Вона не має намірів переховуватись від слідства, зацікавлена у скорішому встановленні істини у справі та доведенні своєї невинуватості.

Захисник ОСОБА_6 ,заперечуючи проти задоволення клопотання,наголосив на тому,що підозра відносно його підзахисної не ґрунтується на достатніх достовірних доказах, дотепер ОСОБА_5 не допитана та слідством не вчинялося дій,спрямованих на з`ясування обставин її фактичного затримання та фальсифікації доказів,про що захисником подані заяви про порушення кримінального провадження.

Мотивування клопотання про існування ризиків переховування та продовження злочинної діяльності ґрунтується лише на припущеннях,які нічим не підтверджені, але викладені як встановлені факти,хоча орган досудового розслідування не володіє інформацією про соціальні зв`язки підозрюваної,яка раніше не судима,перебуває у шлюбі,має дитину,з якою мешкає у квартирі,що є власністю її чоловіка,який наразі працює за кордоном та є годувальником своєї сім`ї.

Вважає,що з урахуванням цих відомостей про його підзахисну,достатнім для забезпечення її належної процесуальної поведінки є запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження з приводу клопотання та перевіривши його обгрунтованість, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст.29 Конституції України,ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку,встановлених законом.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р.(із змінами)»Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування»,тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати,що інші запобіжні заходи ,передбачені законом,не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків,передбачених КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до положень ст. ст. 132, 183 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

З наданих разом з клопотанням матеріалів встановлено наступне.

31.12.2021 р.до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001904 внесено відомості про почате досудове розслідування за фактом зупинення працівниками патрульної поліції біля будинку № 157 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі ОСОБА_5 ,яка 31.12.2021 р.біля буд.№ 161 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі збула шляхом розкладання «закладок» наркотичну речовину(а.с.5),про що надійшло повідомлення зі служби «102» за заявою ОСОБА_7 (а.с.8).

31.12.2021 р.о 14.15 год. ОСОБА_5 була затримана в порядку ст.208 КПК України(а.с.19-20).

01.01.2022 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.307 КК України за викладених у клопотанні обставин(а.с.32),допит підозрюваної не проводився.

За поясненнями слідчого ОСОБА_4 при розгляді клопотання,слідчий, який повідомив ОСОБА_5 про підозру,не вважав її допит необхідним.

Відтак,орган досудового розслідування з незрозумілих причин,порушуючи права підозрюваної,передбачені ст.42 КПК України,не з`ясував її ставлення до пред`явленої підозри та не вчинив жодних дій ,спрямованих на перевірку обґрунтованості затримання,про незаконність якого підозрювана та її захисник заявили безпосередньо у протоколі затримання(а.с.19 зв.та а.с.20).

Обгрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 слідчий та прокурор мотивують з посиланням на протоколи слідчих та процесуальних дій(а.с.19-20,21-22,23-24,33-34),а захист її оспорює,зазначаючи про недостатність цих доказів та порушення прав обвинуваченої на захист при їх збиранні.

При розгляді клопотання щодо запобіжного заходу,слідчий суддя не вдається до оцінки зібраних на даному етапі досудового розслідування доказів на предмет їх достатності для доведення винуватості підозрюваної за стандартом доказування «поза розумним сумнівом»,а обгрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 узгоджується з узагальнюючим визначенням цього поняття,сформульованим у правових позиціях Європейського Суду,зокрема,у рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011р.,за змістом якого термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або обставин,які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому,що особа могла вчинити це правопорушення.

Приймаючи рішення не на користь клопотання про застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що слідчий і прокурор не довели наявність ризиків вчинення підозрюваною дій, спробам вчинення яких в силу закону призвані перешкоджати запобіжні заходи, а саме: можливість продовження протиправної діяльності, а також можливість переховуватися від органів досудового розслідування.

Припущення слідства про наявність таких ризиків зроблені без врахування тих обставин,що підозрювана раніше не судима,має постійне місце проживання,де зареєстрована та мешкає тривалий час,на її вихованні перебуває дитина 2010 р.н., другий з батьків дитини наразі працює за межами України та утримує сім`ю.

У який спосіб можливо забезпечити дитині належний догляд та піклування за відсутності батька та матері,при розгляді клопотання не з`ясовано,при цьому слідчий у клопотанні взагалі не виклав жодних відомостей ані про дитину,ані про наявність інших родичів,які могли б опікуватись дитиною,проте про затримання ОСОБА_5 в порядку ст.208 КПК України було повідомлено саме дитину 2010 р.н.,як про це зазначено у протоколі,що взагалі перебуває за межами здорового глузду.

Фактично слідчий у клопотанні визначив,а прокурор у судовому засіданні підтвердив,що ризик втечі ОСОБА_5 випливає із підозри у вчиненні тяжкого злочину,однак така позиція з точки зору процесуального закону є неприйнятною.

У справі «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання, Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

З викладеного вище слідчий суддя дійшов висновку ,що заявлені у клопотанні ризики наведені виключно декларативно без жодного об`єктивного підтвердження,при розгляді клопотання таких ризиків з детальним обґрунтуванням неналежної процесуальної та соціальної поведінки підозрюваної прокурором не доведено,фактично посилання на ці ризики ґрунтуються лише на припущеннях прокурора щодо можливості такої поведінки підозрюваної у майбутньому,тому не можуть слугувати підставою для обрання до підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу.

Неодноразово прокурор наголошував про розгляді клопотання на тому,що існування згадуваних вище ризиків вважає доведеним за відсутності у матеріалах клопотання доказів протилежного.

Цілком слушно захисник ОСОБА_6 при розгляді клопотання зазначив,що орган досудового розслідування до складання цього клопотання взагалі не вчинив жодних дій,спрямованих на з`ясування відомостей про особу підозрюваної,яка навіть не була допитана про склад сім`ї та інші обставини,які заслуговують на увагу при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу,та, на противагу стороні обвинувачення,надав підтвердження відомостей про склад сім`ї,місце проживання підозрюваної,наявність на її вихованні дитини 2010 р.н.

Виходячи з викладеного,слідчий суддя не встановив підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою,який є найбільш суворим запобіжним заходом,а з огляду на встановлені обставини про наявність у раніше не судимої підозрюваної сім`ї,постійного місця проживання,дитини 2010 р.н.,чоловіка, який є годувальником сім`ї, вважає за доцільне обрати до підозрюваної запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків відлучатися з місця постійного проживання з 20-00 години до 06-00 години в період дії запобіжного заходу, поклавши на підозрювану відповідно до ст. 194 КПК України обов`язки прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом, не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання.

Керуючись ст. ст. 177, 179, 180, 181, 184,193,196 КПК України, слідчий суддя,-

Постановила:

В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 -відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту,заборонивши підозрюваній в період дії запобіжного заходу залишати місце свого постійного проживання, а саме квартиру АДРЕСА_3 , в період часу з 20-00 до 06-00 години.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 обов`язки:

1)прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом;

2)не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваній обов`язки та наслідки їх невиконання.

Звільнити підозрювану ОСОБА_5 з-під варти у залі суду негайно.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту діє 60 днів з 2 січня 2022 року до 2 березня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1