Справа № 524/7287/20
Провадження № 1-кс/524/2987/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження № 0001720 від 21.05.2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.03.2021 року.
Подане клопотання обґрунтоване тим, що слідчими СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, за процесуального керівництва Кременчуцької окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001720 від 21.05.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом шахрайських дій, вчинених у великих розмірах.
18.03.2021 року ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука задоволено клопотання старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_5 про арешт майна, внесене у кримінальному провадженні № 0001720 від 21.05.2020 року, та накладено арешт на об`єкти нерухомості: житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею (кв.м): 76.4, житлова площа (кв.м): 41.6, опис: в цілому складається з: житлового будинку літ. «А, а, а1, ап, аг», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», сараю літ. «Г», колонки літ. «к», воріт №1, огорожі №2-4 за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0748 за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позбавленням права відчуження та розпоряджання до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
На думку адвоката ОСОБА_3 арешт на вказане майно накладений необґрунтовано, оскільки ОСОБА_4 не є стороною та учасником кримінального провадження, а також немає ніякого відношення до даного кримінального провадження, будь-яких слідчих дій за участю ОСОБА_4 не проведено, має процесуальний статус свідка у даному кримінального правопорушення, є добросовісним набувачем майна, щодо якого накладено арешт. На даний час досудове розслідування в кримінальному провадженні триває, жодній особі про підозру у вчиненні злочину, тому оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності на даній стадії досудового розслідування завданням кримінального провадження з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, вважає дане клопотання про скасування арешту обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Слідчий до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Вислухавши думку адвоката ОСОБА_3 , який у судовому засіданні клопотання підтримує та просить його задовольнити, слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання матеріали та матеріали досудового розслідування, які обґрунтовують доводи клопотання, приходить до наступного.

Положенням п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що учасниками кримінального провадження є сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Вказане клопотання подане належною особою, виходячи з матеріалів, долучених до нього, а відтак є прийнятним до розгляду слідчим суддею.
У ході судового розгляду клопотання встановлено, що слідчими СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, за процесуального керівництва Кременчуцької окружної прокуратури, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001720 від 21.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за фактом шахрайства, вчиненого у великих розмірах.

18.03.2021 року ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука задоволено клопотання старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_5 про арешт майна, внесене у кримінальному провадженні № 0001720 від 21.05.2020 року, та накладено арешт на об`єкти нерухомості: житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею (кв.м): 76.4, житлова площа (кв.м): 41.6, опис: в цілому складається з: житлового будинку літ. «А, а, а1, ап, аг», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», сараю літ. «Г», колонки літ. «к», воріт №1, огорожі №2-4 за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0748 за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позбавленням права відчуження та розпоряджання до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно вважав, що на даний час існують достатні підстави вважати, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, може призвести до втрати, перетворення або іншої передачі майна.
Така підстава для арешту майна, як наявність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину, закріплена у п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 170 КПК України, з огляду на які арешт може бути накладено на майно будь-якої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Отже, згідно ст. 170 КПК України в редакції чинній на час розгляду даного клопотання, арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України, на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів часників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та упередженого розслідування і судового розгляду.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Наряду із цим, ст. 9 Конституції України проголошує, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно, починаючи з 11 вересня 1997 року Україна є підписантом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколів до неї, а тому усі національні органи України зобов`язані дотримуватися вимог даної Конвенції.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання в мирне володіння майном є неприпустимим та вважається порушенням ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна віднесено до заходів забезпечення кримінального провадження, тому, для накладання арешту на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обов`язково повинна бути наявна обґрунтована підозра. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвал про накладення арешту на майно та її законності, що мало місце і є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

17 жовтня 2018 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи №461/233/17-ц, провадження № 14-326цс18 (ЄДРСРУ № 77361936) вказала, що зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження, розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку.

В свою чергу 27 березня 2019 року в рамках справи № 202/1452/18, провадження № 14- 559цс18 (ЄДРСРУ № 81139238) Велика Палата Верховного Суду підтвердила раніше сформовану правову позицію та зазначила, що у разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків, у даному випадку відлучення майна.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що викладені особою доводи, яка звернулась із клопотанням про скасування арешту майна, та додані до клопотання матеріали, з урахуванням того, що досудове розслідування не завершено, підозра нікому не пред`явлена, а також враховує досліджені матеріали кримінального провадження, які містять останнє доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України від 22.04.2021 року (а.с. 272), що свідчить про фактичне не проведення досудового розслідування належним чином, оскільки матеріали виконання даного доручення відсутні, та переконують в необґрунтованості накладеного арешту та в тому, що на даний час в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.
Отже, у даному випадку, враховуючи вимоги розумності та співрозмірності обмеженого права особи та наслідки застосованого заходу з фабулою кримінального правопорушення, слід дійти висновку про необхідність скасування застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, виходячи з необхідності та розумності в застосуванні до майна особи такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, відсутні правові підстави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 41, 129-1 Конституції України, ст. 2, 9, 16, 131, 132, 167, 170-175, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження №0001720 від 21.05.2020 року, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 18.03.2021 року (справа № 524/7287/20, провадження № 1-кс/524/819/21) на об`єкти нерухомості: житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею (кв.м): 76.4, житлова площа (кв.м): 41.6, опис: в цілому складається з: житлового будинку літ. «А, а, а1, ап, аг», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», сараю літ. «Г», колонки літ. «к», воріт №1, огорожі №2-4 за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку з кадастровим номером :06:001:0748 за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали направити слідчому, прокурору та заінтересованим особам.

Негайне виконання даної ухвали покласти на слідчого, прокурора.

Згідно ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти даної ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1