УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

24 грудня 2021 року

Справа № 638/10029/20

Провадження № 1-кп/638/1192/21

Дзержинський райсуд м. Харкова у складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002153 від 05 червня 2019 року, який надійшов з Харківської місцевої прокуратури № 1, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки сел. Очеретувате, Семенівського району Полтавської області, громадянки України, українки, з середньо-спеціальною освітою, одруженої, не працевлантованої, раніше не судимої, яка зареєстрована та проживає за адресою : АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого частиною першою статті 125 КК України,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, -

встановив :

29 квітня 2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшли матеріали кримінального провадження № 0002153 від 05 червня 2019 року з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

Відповідно до обвинувального акту 20 травня 2019 року, близько 23 години 30 хвилин, перебуваючи біля зупинки громадського транспорту «Олексіївська» поблизу будинку № 327, розташованого по вул. Клочківська в Шевченківському районі м. Харкова, під час сварки з потерпілою ОСОБА_5 , яка раптово виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи умисно, з метою завдання тілесних ушкоджень, схопила останню за волосся та рукою нанесла удар в обличчя потерпілої, намагаючись подряпати рукою її обличчя. При цьому внаслідок протиправних дій підсудна ОСОБА_4 разом з потерпілою впала на землю, де продовжила рукою дряпати обличчя останньої, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження, а саме: синці та садна на обличчі та шиї, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за частиною першою статті 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувачена ОСОБА_4 подала до суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, в якому у зв`язку із закінченням строків давності просила кримінальне провадження № 0002153 від 05 червня 2019 року за частиною першою статті 125 КК України закрити на підставі статті 49 КК України та звільнити її від кримінальної відповідальності.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала зазначене клопотання та просила його задовольнити. При цьому зазначила, що вона повторних кримінальних правопорушень не вчиняла, на обліку КНП ХОР «ОНД» та КНП «МПНД № 3» ХМР на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває, свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання обвинуваченої просила задовольнити, звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про місце, дату та час проведення судового засідання.

Розглядаючи клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законодавством України про кримінальну відповідальність.

Частиною четвертою статті 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до статті 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкцією частини першої статті 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у пункті 1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, відповідно до яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності з цієї підстави судам необхідно враховувати, що процесуальні дії не можуть припиняти перебіг строків давності. Так в ухвалі колегії суддів Першої судової палати ККС від 22 травня 2018 року (справа № 665/2387/14-к, провадження № 51- 240км18), зазначено, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальний проступок чи злочин певного ступеня тяжкості.

Строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Тому суд зауважив, що якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальна справа щодо неї.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених частиною першою статті 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності(Постанова ВС/ККС у справі № 345/2618/16-к від 19 листопада 2019 року).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17(провадження№ 13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

У постанові від 26 березня 2020 року у справа № 730/67/16-к (провадження № 51-6463км19) колегією суддів ККС зроблено висновок про те, що передбачений законом (статтею 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Так, відповідно до статті 12 КК України (в редакції Закону, який діяв на момент вчинення злочину), кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 125 КК України, є проступком, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі, його було вчинено останньою 20 травня 2019 року, тобто з дня вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення минув строк для притягнення особи до відповідальності - два роки, при цьому обставини, що зупиняли чи переривали строки притягнення до кримінальної відповідальності, відсутні.

Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку.

При цьому обвинувачена ОСОБА_4 не заперечувала проти закриття провадження з відповідних підстав, у судовому засіданні відповідне клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження підтримала повністю.

З`ясувавши позицію обвинуваченої та впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд доходить висновку, що клопотання обвинуваченої про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

У зв`язку з чим, суд вважає можливим звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, оскільки з дня вчинення нею вказаного кримінального правопорушення - кримінального проступку, сплинули передбачені законом строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, а саме два роки.

Таким чином, у зв`язку із встановленням підстав, передбачених статтею 49 КК України, обвинувачена ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження стосовно неї закриттю на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Відповідно до частини першої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною першою статті 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Отже, рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, суд доходить висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді, а тому цивільний позов слід залишити без розгляду.

Заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 заподіяної її протиправними діями матеріальної та моральної шкоди, відповідно в сумі 10 000 гривен та 60 000 гривен підлягає залишенню без розгляду.

Вказаний цивільний позов потерпіла ОСОБА_5 має право пред`явити в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати, речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтею 49 КК України, статтями 284-286, 370-372 КПК України, суд

ухвалив :

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.

Кримінальне провадження № 0002153 від 05 червня 2019 року стосовно ОСОБА_4 закрити на підставі пункту першого частини другої статті 284 КПК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду, роз`яснивши позивачу ОСОБА_5 право на його пред`явлення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1