ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1755/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5
представника апелянта - ОСОБА_6
представника апелянта - ОСОБА_7
представників власника майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника ХМР ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційні скарги представника приватного виконавця ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 та представника АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - адвокат ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_13 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000098 від 25.08.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.3 ст.365-2 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2021 року задоволено клопотання прокурора про арешт майна.

Суд вирішив накласти арешт на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 : літ. «Е-4», загальною площею 2982,4 кв. м., реєстраційний номер 01; ОСЗ «Е-4»;

-нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19: літ. «Ч-3», яке складається:

А) 1 поверху № 181-:-229, 232, антресолі № 234-:-264, № 269, 249-А, загальною площею 7622, 4 кв. м, реєстраційний номер 01;

Б) 1-го поверху №330 «а» (триста тридцять літера а),загальною площею 396, 8 кв. м, в літ. «Ч-3», нежитлового приміщення 1-го поверху № 148, № 149, № 356, загальною площею 380,0 кв. м в літ. «Ч-3», нежитлових приміщень 1-го поверху № 313-316, антресолі № 331-334, 1/4 частина приміщення №355, площею 34, 8 кв. м в літ. «Ч-3», загальною площею 1109,0 кв. м, нежитлових приміщень 1-го поверху №150, 151, загальною площею 292, 1 кв. м, в літ. «Ч-3», нежитлових приміщень 1-го поверху № 230, 233, 330 б (триста тридцять літера б), 317, 318 площею 1199,1 кв. м, антресолі № 265-268, № 266а (двісті шістдесят шість літера а), № 336, № 355а (триста п`ятдесят п`ять літера а), площею 217, 3 кв. м. в літ. «Ч-3» загальною площею 1416,4 кв. м, нежитлових приміщень 1-го поверху №310, №330, загальною площею 1375,3 кв. м. в літ. «Ч-3», нежитлових приміщень 1-го поверху №137-:-143, №147, загальною площею 647,5 кв. м. в літ. «Ч-3», реєстраційний номер 33551940;

В) нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19: підвалу №3, 3а, 4; першого поверху № 285 - 292, 286а, 287а, 288а, 289а, 300 - 303; антресолі № 305-1-:-305-5, 305, 306 в літ. «Ч-3», загальною площею 1149,6 кв.м., реєстраційний номер 01;

Г) нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19: 1-го поверху № 307 загальною площею 125, 7 кв. м в літ. «Ч-3», реєстраційний номер 01 (коридор в`їзд виїзд авто в правій частині літ «Ч-3»);

Д) нежитлових приміщень, 1-го поверху № 319-:-328, 330г (триста тридцять літера г), загальною площею 1476,7 кв. м, антресолі № 338-:-354, загальною площею 247,8 кв. м, 39/100 часток приміщення №355, площею 54,7 кв.м., нежитлових приміщень антресолі №355б (триста п`ятдесят п`ять літера б) площею 58, 3 кв. м. в літ. «Ч-3», загальна площа 1837,5 кв.м., реєстраційний номер 01; (частина правої сторони літ «Ч-3»;

-нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19 літ. «3А-1», яка складається з:

А) 1 поверху № 6 (шість), 15 (п`ятнадцять), 16 (шістнадцять) в літ. «3А-1», загальною площею 1544, 1 кв.м., реєстраційний номер 01;

Б) нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19: 1-го поверху № 20 (двадцять), загальною площею 130, 0 кв.м., в літ. «3А-1»; нежитлових приміщень 1-го поверху № 13б (тринадцять літера б), загальною площею 995, 1 кв.м., в літ. «3А-1», нежитлових приміщень 1-го поверху №7 - 13 (сім тире тринадцять) загальною площею 681, 6 кв.м., в літ. «3А-1», антресолі №6 (шість) приміщення №132 загальною площею 106, 1 кв.м., в літ. «3А-1» загальною площею 1912,8 кв.м., реєстраційний номер 01.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та будь-яким іншим органам державної реєстрації прав відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в тому числі Міністерства юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам, виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, іншим особам та органам та будь-яким іншим третім особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно) вчиняти будь-які дії, в тому числі реєстраційні, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме: нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19.

Заборонено (шляхом зупинення) ДП «СЕТАМ» (01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ СТРІЛЕЦЬКА, будинок 4-6, ) реалізацію арештованого майна ТОВ ІНЖЕНЕРНИЙ ЦЕНТР «ЕНЕРГОМАШ» (61105, м. Харків, вул. Киргизька, 19, ) у виконавчому провадженні №65680401, у тому числі продаж нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19.

В апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги представник приватного виконавця ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання прокурора.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що слідчий суддя вжив заходи забезпечення кримінального провадження, які не передбачені ст.131 КПК України. Згідно положень ст.ст.131, 170 КЦК України не передбачено такого виду забезпечення кримінального провадження як заборона державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії та заборона (шляхом зупинення) реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні на електронних торгах.

На думку апелянта, зі сторони TOB «ІЦ Енергомаш» штучно було ініційоване кримінальне провадження з метою перешкодити виконанню рішенню суду та заблокувати продаж майна з електронних торгів, щоб уникнути майнової відповідальності за неповернуті державному банку кредитні кошти.
Вказує, що в його діях, як приватного виконавця було дотримано вимоги законодавства та таким рішенням слідчого судді порушено права AT «Укрексімбанк», як стягувача та арешт на нерухоме майно, заборона (шляхом зупинення) продажу нерухомого майна боржника та заборона вчиняти реєстраційні дії відносно проданого на електронних торгах майна накладені необґрунтовано і їх необхідно скасувати. За будь-яких обставин інтереси Державного AT «Укрексімбанк» вимагають продажу майна боржника та як найшвидшого здійснення розрахунку, часткового погашення заборгованості боржника, щодо сплати якої вже п`ять років здійснюються ухиляння зі сторони TOB «Інженерний центр «Енергомаш».
На думку представника ПВ ОСОБА_14 єдиною метою накладення чергового арешту та заборони (шляхом зупинення) реалізації нерухомого майна боржника є подовження тривалого невиконання рішень судів про стягнення боргу на суму більше 200 000 000 грн. з TOB " ІЦ Енергомаш" та заподіяння істотної шкоди в особливо великому розмірі державному AT "Укрексімбанк".
Також, представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат ОСОБА_12 посилається на те, що в ухвалі слідчого судді відсутні відомості про те, які саме обставини свідчать про вчинення кримінального правопорушення, якого саме правопорушення, з огляду на те, що досудове розслідування проводиться у об`єднаному кримінальному провадженні, також відсутні відомості щодо кола причетних до вчинення цього правопорушення осіб. В ухвалі слідчого судді також відсутні посилання на факти та докази, на підставі яких він дійшов до такого висновку.
Вказує, що звертаючись з клопотанням про арешт майна прокурор посилався на незаконність дій приватного виконавця, однак на думку апелянта, прокурором вказані обставини не підтверджені належними доказами. Приватним виконавцем під час здійснення своєї діяльності у виконавчому проваджені було дотримано вимоги законодавства.

Посилається, що прокурором жодним чином у клопотанні не обґрунтовано розмір заниження вартості майна боржника на 24 872 350,00 грн.
Зазначає, що прокурор безпідставно та необґрунтовано ототожнює одиницю об`єкта нерухомості та одиницю арештованого нерухомого майна. Згідно постанови приватного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника від 01.07.2021р. все нерухоме майно за адресою м.Харків, вул.Киргизька, 19 включено як одна одиниця арештованого майна. Вказана постанова ніким не оскаржена і не скасована. Крім того, все нерухоме майно Боржника було предметом іпотеки за договором іпотеки перед АТ "Державний експортно-імпортний банк України". Законом України "Про виконавче провадження" не регламентується кількість об`єктів нерухомого майна, які можуть включатись до одного лоту. Таким же чином Порядком реалізації арештованого майна також не регламентується і не забороняється включати до одного лоту приміщення, що розташовані за однією адресою.

Стверджує, що доводи прокурора про незаконність дій ПВ ОСОБА_11 під час виконання виконавчого провадження, на думку апелянта, є надуманими та безпідставними, з огляду на те, що стягнення у виконавчому провадженні основної винагороди приватним виконавцем у розмірі 10% від стягуваної суми є законною дією, передбаченою Законом України «Про виконавче провадження».
Також, просить врахувати, що посилання прокурора в клопотанні на лист Харківської міської ради та прохання вжити заходів щодо заборони вчинення реєстраційних дій відносно окремих об`єктів цивільного захисту, які перебувають у власності боржника взагалі не обґрунтовані з огляду на те, що предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000098 від 25.08.2021, в межах якого заявлене клопотання та задля забезпечення дієвості якого прокурором таке клопотання подано, є нібито незаконні дії приватного виконавця ОСОБА_15 та ряду інших невстановлених осіб. Натомість ні прокурором у клопотанні, ні слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано яке взагалі відношення має вказаний лист та викладені в ньому факти до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000098 від 25.08.2021.

Стверджує, що обставини викладені прокурором, взагалі свідчать про відсутність в даному випадку складу будь-якого злочину, натомість свідчать лише про факт наявності господарсько-правового спору та спроби боржника уникнути звернення стягнення заборгованості з нього на його майно.
Також, вказує, що досудове розслідування проводиться у об`єднаному кримінальному провадженні за ознаками складу злочинів передбачених ч.3 ст. 365-2 ч.2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, натомість слідчим суддею в ухвалі, жодним чином не обґрунтовано як доказ якого саме злочину, яких фактів чи обставин вказане майно є, відсутні будь-які посилання на обставини чи докази на підставі яких слідчий суддя дійшов до висновку, що майно на яке накладається арешт відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України.

Зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, всупереч положенням п.2 ч.1 ст.372 КПК України, відсутні посилання на будь-які докази, якими судом були встановлені та перевірені обставини викладені в клопотанні обставини. Зокрема слідчим суддею лише міститься констатація факту наявності в даному ознак кримінального правопорушення, однак відсутні посилання на докази на підставі яких слідчий суддя дійшов до такого висновку, не досліджено в повній мірі вищевказані доводи прокурора, що спростовуються аргументами скарги. Поза увагою слідчого судді залишено також не тільки факт взагалі будь-якого обґрунтування прокурора факту наявності ознак складу злочину, передбаченого ст.191 КК України, хоча досудове розслідування здійснюється у об`єднаному кримінальному провадженні.

Крім того, апелянт зазначає, що слідчий суддя, діючи поза межами своїх повноважень, при ухваленні незаконного та необґрунтованого рішення про накладення арешту на майно та усупереч вимог п. 4 ч.5 ст. 173 КПК України визначив спосіб арешту на майно у вигляді заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та будь-яким іншим органам державної реєстрації прав відповідно до ст.6 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які дії, в тому числі реєстраційні, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкта нерухомого майна, а саме: нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19.

Таким чином, на думку апелянта, судовий розгляд слідчим суддею клопотання про накладення арешту на майно був неповним, однобічним і необ`єктивним, наслідком чого стало безпідставне застосування заходу забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді накладення арешту на майно боржника, що в свою чергу суттєво порушило майнові права АТ «Укрексімбанк».
Вказує на відсутність ознак складу злочину в даному випадку та підтверджує дійсні наміри боржника при зверненні з заявою про нібито вчинення відносно нього злочину, що полягають у чергових спробах блокування реалізації Банком свого законного права на задоволення своїх позовних грошових вимог, котрі підтверджені рішеннями судів, в тому числі Верховного Суду України.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.
Представник ПВ ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, посилаючись на доводи апеляційної скарги, а також зазначаючи, що після розгляду клопотання прокурора про арешт майна 04.10.2021 року постановою Східного апеляційного господарського суду було скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 11.08.2021 року, на яку посилався слідчий суддя, як на доказ неправомірних дій ПВ ОСОБА_11 в частині проведення оцінки нерухомого спірного майна у виконавчому провадженні. Також, просив суд врахувати, те, що 29.10.2021 року кримінальне провадження № 0000098 від 25.08.2021 року було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Крім того, зазначив про те, що спірні нежитлові приміщення вже були продані на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження, оскільки ДП «СЕТАМ» не на час проведення торгів не було отримано ухвалу слідчого судді про арешт майна, якою було встановлено заборону ДП «СЕТАМ» реалізацію арештованого майна ТОВ «ІЦ «ЕНЕРГОМАШ» у виконавчому провадженні №65680401, у тому числі продаж нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19.

Представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - адвокат ОСОБА_16 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, посилаючись на доводи апеляційної скарги та просив врахувати, те, що, на протягом тривалого часу банк не може реалізувати своє право на отримання коштів в рахунок погашення заборгованості зТОВ "ІЦ "Енергомаш".

Представник ХМР адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити їх без задоволення. Також, пояснив, що на території нежитлових приміщень, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 розташовано 7 захисник споруд, які були у творені на промислових об`єктах для захисту населення та власником цих споруд є держава і вони не могли бути приватизовані та передані у приватну власність. Вказував, що йому не відомо про закриття кримінального провадження та ХМР має право на оскарження такої постанови слідчого.
Представники власника майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити їх без задоволення. Просили суд відмовити у відкритті апеляційного провадження повернути апеляційні скарги апелянтам, оскільки апеляційні скарги подані не уповноваженими на те особами, оскільки матеріали клопотання не містять даних про те, що приватний виконавець або банк є власниками майна або відносяться до кола осіб зазначених чинним КПК України та їх права оскаржуваною ухвалою слідчого судді не порушені. Вказували на те, що їм не відомо про продаж спірних нежитлових приміщень та про закриття кримінального провадження та ТОВ "ІЦ "Енергомаш" має право оскаржити постанову слідчого у зв`язку з порушенням прав ТОВ "ІЦ "Енергомаш", як потерпілого у кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді, доводи сторін, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
В апеляційній скарзі представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - адвокат ОСОБА_12 просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що лише 03.09.2021 року АТ «Укрексімбанк» отримало повний текст судового рішення, що оскаржується.
Колегія суддів доводи представника власника майна про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді визнає поважними та вважає за необхідне поновити цей строк.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000098 від 25.08.2021 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365-2 , ч.2 ст.15 - ч.5 ст.191 КК України.

Підставою внесення відомостей до ЄРДР стала заява Харківської міської ради, про те, що стало відомо, що планується продаж нерухомого майна (https://setam.net.ua/auction/487938), розташованого за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19, у тому числі захисних споруд цивільного захисту сховищ №№ 77576, 77577, 77619, 77638, 77639, 77640, 77641, а також супутніх приміщень, що здійснюють забезпечення ix інфраструктури. У зв`язку з триваючими бойовими діями на сході країни, загрозою військового вторгнення та близькістю розташування м. Харкова до зони проведення OOC, захисні споруди цивільного захисту сховища №№ 77576, 77577, 77619, 77638, 77639, 77640, 77641 (які знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19), а також супутні приміщення, що здійснюють забезпечення ix інфраструктури, покликані забезпечити цивільне населення захисними спорудами цивільного захисту підземними укриттями (бомбосховищами) в м. Харкові. Вказані захисні споруди цивільного захисту - сховища, вбудовані у будівлі, клас захисту 2, прийняті до експлуатації у 1975-1984 роках та у різні роки перебували у власності (на балансі) 3AO «ХЗТД» та ТОВ HBП «ПРОМБУДХІМ». На сьогоднішній день комплекс приміщень за адресою: м.Харків, вул. Киргизька, 19 належить на праві приватної власності різним фізичним i юридичним особам.

Крім того, з заявою про вчинення кримінального правопорушення звернулось ТОВ "ІЦ "Енергомаш" в якому посилалось на те, що на думку заявника, приватним виконавцем ОСОБА_11 під час виконання наказу господарського суду Харківської області у справі №922/254/15 від 27.01.2016 року за попередньою змовою з іншими невстановленими особами вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.365-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності за ТОВ «ІЦ «Енергомаш» зареєстровано право власності на наступні нежитлові будівлі та приміщення:

- нежитлова будівля, розташована за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19: літ. «Е-4», загальною площею 2982,4 кв. м, реєстраційний номер 01; ОСЗ «Е-4»;

- нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19: літ. «Ч-3», яке складається:

А) 1 поверху № 181-:-229, 232, антресолі № 234-:-264, № 269, 249-А, загальною площею 7622, 4 кв. м, реєстраційний номер 01;

Б) 1-го поверху №330 «а» (триста тридцять літера А),загальною площею 396, 8 кв. м, в літ. «Ч-3», нежитлові приміщення 1-го поверху № 148, № 149, № 356, загальною площею 380,0 кв. м в літ. «Ч-3», нежитлові приміщення 1-го поверху № 313-316, антресолі № 331-334, 1/4 частина приміщення № 355, площею 34, 8 кв. м в літ. «Ч-3», загальною площею 1109,0 кв. м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 150, 151, загальною площею 292, 1 кв. м, в літ. «Ч-3», нежитлові приміщення 1-го поверху № 230, 233, 330 б (триста тридцять літера б), 317, 318 площею 1199,1 кв. м, антресолі № 265-268, № 266а (двісті шістдесят шість літера а), № 336, № 355а (триста п`ятдесят п`ять літера а), площею 217, 3 кв. м. в літ. «Ч-3» загальною площею 1416,4 кв. м, нежитлові приміщення 1-го поверху №310, №330,загальною площею 1375,3 кв. м. в літ. «Ч-3», нежитлові приміщення 1-го поверху №137-:-143, №147, загальною площею 647,5 кв. м. в літ. «Ч-3», Реєстраційний номер 33551940;

В) нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19: підвалу № 3, 3а, 4; першого поверху № 285 - 292, 286а, 287а, 288а, 289а, 300 - 303; антресолі № 305-1-:-305-5, 305, 306 в літ. «Ч-3», загальною площею 1149,6 кв. м. Реєстраційний номер 01;

Г) нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19: 1-го поверху №307 загальною площею 125, 7 кв. м в літ. «Ч-3», реєстраційний номер 01 (коридор в`їзд виїзд авто в правій частині літ «Ч-3»).

Д) нежитлові приміщення, 1-го поверху № 319-:-328, 330г (триста тридцять літера г), загальною площею 1476,7 кв. м, антресолі № 338-:-354, загальною площею 247,8 кв. м, 39/100 часток приміщення №355, площею 54,7 кв. м, нежитлове приміщення антресолі № 355б (триста п`ятдесят п`ять літера б) площею 58, 3 кв. м. в літ. «Ч-3». Загальна площа 1837,5 кв. м, реєстраційний номер 01; (частина правої сторони літ «Ч-3»;

- нежитлова будівля, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19 літ. «3А-1»:

А) 1 поверху № 6 (шість), 15 (п`ятнадцять), 16 (шістнадцять) в літ. «3А-1», загальною площею 1544, 1 кв. м, реєстраційний номер 01;

Б) нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19: 1-го поверху № 20 (двадцять), загальною площею 130, 0 кв. м в літ. «3А-1»; нежитлове приміщення 1-го поверху № 13б (тринадцять літера б), загальною площею 995, 1 кв. м в літ. «3А-1», нежитлові приміщення 1-го поверху №7 - 13 (сім тире тринадцять) загальною площею 681, 6 кв. м в літ. «3А-1», антресолі № 6 (шість) приміщення № 132 загальною площею 106, 1 кв. м в літ. «3А-1» загальною площею 1912,8 кв. м, реєстраційний номер 01.

Сторона обвинувачення посилалась на те, що ПВ ОСОБА_11 здійснено опис та арешт майна боржника та передано його на відповідальне зберігання третій особі, а не боржнику, а також з урахуванням того, що дата 09.07.2021оцінки майна, зробленої ТДВ «НЕКОС», що на три дні передує укладенню відповідного договору між ТДВ «НЕКОС» та ПВ ОСОБА_11 договір №98-07/21 від 12.07.2021 року. Крім того, ПВ ОСОБА_11 21.07.2021, без повідомлення боржника про визначення вартості його майна та без дотримання строку для надання заперечень щодо відповідної оцінки, подано заявку на продаж такого майна на ДП «СЕТАМ».

Крім того, орган досудового розслідування зазначав, що наразі наявні достатні підстави вважати, що зазначені приміщення, частина з яких відноситься до споруд цивільного захисту населення, та які належать ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш", можуть бути відчужені стороннім особам внаслідок злочинних дій за заниженою вартістю. Нежитлові будівлі за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, буд. 19. є об`єктами кримінально-протиправних дій, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відповідають критеріям ст.98 КПК України у зв`язку з чим ці об`єкти нерухомості визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Також, прокурор у клопотанні про арешт майна посилався на те, що невстановленими на теперішній час особами незаконно приватизовано нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м.Харків, вул. Киргизька, 19, в які вбудовані захисні споруди цивільного захисту сховища №№ 77576, 77577, 77619, 77638, 77639, 77640, 77641.
Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя врахував обставини зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, тобто виходив з того, що за версією органу досудового розслідування, згідно відомостей, що стали підставою для внесення їх у ЄРДР з певною кваліфікацією на теперішній час, наявні підстави вважати, що приватним виконавцем ОСОБА_11 допущено ряд суттєвих порушень вимог чинного законодавства, в тому числі ЗУ «Про виконавче провадження», що порушило законні права та інтереси юридичної особи; суб`єкт оціночної діяльності ТДВ «НЕКОС», який був обраний приватним виконавцем, суттєво занизив ринкову вартість майна, що призвело до порушення прав боржника, та у подальшому призведе до незаконного позбавлення боржника права власності на його майно та спричинення останньому збитків в сумі 24 872 350,00 грн. (в сумі різниці від ринкової вартості та оцінки, за яку виставлено об`єкти нерухомості до продажу на ДП «СЕТАМ»); невстановленими на теперішній час особами незаконно отримано деякі правовстановлюючі документи про власність щодо нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19, в які вбудовані захисні споруди цивільного захисту (цивільної оборони) бомбосховища №№ 77576, 77577, 77619, 77638, 77639, 77640, 77641.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, яка встановлює межі апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Отже, визначення меж перегляду судом апеляційної інстанції засноване на вимогах засад змагальності сторін і диспозитивності. А можливість виходу суду за межі апеляційних вимог допускається лише за умови, що цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Натомість, апеляційним судом не встановлено обставин, які дають підстави вийти за межі апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянтів, наданих в судовому засіданні про те, що 04.10.2021 року постановою Східного апеляційного господарського суду було скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 11.08.2021 року, на яку посилався слідчий суддя, як на доказ неправомірних дій ПВ ОСОБА_11 в частині проведення оцінки нерухомого спірного майна у виконавчому провадженні, оскільки апеляційні скарги не містять посилань на зазначену постанову апеляційного суду та таке судове рішення було постановлено через 2 місяці після ухвалення рішення про арешт майна 25.08.2021 року та не могло бути предметом дослідження судом першої інстанції.
Крім того, посилання адвоката ОСОБА_7 на те, що, начебто, кримінальне провадження № 0000098 від 25.08.2021 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365-2 , ч.2 ст.15 - ч.5 ст.191 КК України закрито слідчим, а тому апеляційним судом, на цьому етапі провадження, не може бути прийнято, оскільки, з пояснень представників заявників (потерпілих) у цьому кримінальному провадженні вбачається, що на час апеляційного перегляду, їм не відомо про закриття кримінального провадження та вони вважають, що такими діями органу досудового розслідування було порушено їх права та вони в подальшому мають намір оскаржити таку постанову в порядку ст.303 КПК України. Крім того, з урахуванням триваючого судового розгляду органом досудового розслідування таких відомостей про закриття кримінального провадження до апеляційного суду надано не було.

З огляду на викладене, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційний перегляд ухвали слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 25.08.2021 року здійснюється в межах апеляційних скарг та з урахуванням відомостей, що були відомі суду першої інстанції на час ухвалення оскаржуваного рішення.

При постановлені ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України. Натомість апелянти у своїх доводах суб`єктивно стверджують про безпідставність проведення досудового розслідування, висуваючи вимоги, які можуть бути розглянути судом в межах оскарження обґрунтованості підозри, тобто лише в іншому провадженні.

Згідно з постановою КМУ № 253 від 25.03.2009 року «Про затвердження Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб», якою регламентується порядок використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб під час використання захисних споруд для потреб підприємства забороняється:перепланування приміщень;улаштування додаткових отворів (прорізів) у несучих та огороджувальних конструкціях, які знижують рівень захисних властивостей споруди;демонтаж існуючого інженерно-технічного та спеціального обладнання;порушення герметизації та гідроізоляції споруди;застосування горючих синтетичних матеріалів під час оздоблення приміщень; встановлення та експлуатація приладів і обладнання, не передбачених проектною документацією;перекриття фарбуванням написів на інженерно-технічному та спеціальному обладнанні про найменування заводу-виробника, технічні характеристики та його призначення.

Відповідно до п. 26 вказаної постанови контроль за зберіганням та ефективним використанням захисних споруд, які не увійшли до статутних фондів підприємств під час приватизації (корпоратизації), але залишились у них на балансі, здійснюється державними органами приватизації (засновниками), органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань надзвичайних ситуацій або відповідним структурним підрозділом місцевої держадміністрації та територіальним органом МНС.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» захисні споруди цивільного захисту віднесені до об`єктів, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації.

Згідно з ч.12 ст.32 Кодексу цивільного захисту України, захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню).

Як вбачається з заяви ХМР про кримінальне правопорушення комплекс приміщень за адресою: м.Харків, вул. Киргизька, 19 належить на праві приватної власності різним фізичним і юридичним особам, всупереч постанови КМУ № 253 від 25.03.2009 року та інших офіційних нормативно-правових документів які регламентують використання приміщень захисних споруд цивільного захисту населення. Однак проведений аналіз збереження та використання таких об`єктів свідчить, що не зважаючи на заборону їх приватизації на території міста Харкова посадовими особами у різні часи споруди цивільного захисту сховища, вбудовані у будівлі, клас захисту 2, прийняті до експлуатації у 1975-1984 роках та у різні роки перебували у власності (на балансі) ЗАО «ХЗТД» та TOB НВП «ПРОМБУДХІМ» були виведені з об`єктів з державної та комунальної власності.

Разом з цим належить врахувати, що в умовах сьогодення, у зв`язку з триваючими бойовими діями на сході країни, загрозою військового вторгнення та близькістю розташування м. Харкова до зони проведення АТО захисні споруди цивільного захисту сховища №№ 77576, 77577, 77619, 77638, 77639, 77640, 77641 (які знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19), а також супутні приміщення, що здійснюють забезпечення їх інфраструктури, покликані забезпечити цивільне населення захисними спорудами цивільного захисту підземними укриттями (бомбосховищами) в м. Харкові.

Відповідно до ДБН В 2.2.5-97. Будинки і споруди. Захисні споруди цивільної оборони, захисні споруди цивільної оборони призначаються для захисту в мирний час персоналу, який переховується від наслідків аварій, катастроф та стихійного лиха, які загрожують масовому ураженню людей, а також у воєнний час - від сучасної зброї масового ураження. В мирний час захисні споруди використовуються для господарчих потреб. Сховища діляться на класи, а протирадіаційні укриття (ПРУ) на групи.

Вказані захисні споруди цивільного захисту - сховища, вбудовані у будівлі, клас захисту 2, прийняті до експлуатації у 1975-1984 роках та у різні роки перебували у власності (на балансі) ЗАО «ХЗТД» та TOB НВП «ПРОМБУДХІМ».

Згідно із ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо організації та участі у здійсненні заходів, пов`язаних з мобілізаційною підготовкою та цивільним захистом, підготовкою і виконанням завдань територіальної оборони на відповідній території.

Відповідно до вимог ст.19 Кодексу цивільного захисту України до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить, зокрема, організація виконання вимог законодавства щодо створення, використання, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності у разі банкрутства (ліквідації) суб`єкта господарювання, на балансі якого вона перебуває, та безхазяйних захисних споруд.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.3 ст.365-2 КК України. При цьому зазначене нерухоме майно у кримінальному провадженні розглядається як об`єкт злочинних посягань, а відтак існують ризики у вигляді подальшого відчуження майна третім особам з метою знищення слідів вчинення кримінального правопорушення

На переконання колегії суддів з урахуванням зазначеного та з метою перевірки заяв ХМР та ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш" на даному етапі кримінального провадження існує необхідність вжиття заходів щодо заборони вчиняти будь-яких дії, пов`язаних з розпорядженням, а саме відчуженням та перереєстрацією права власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19, в які вбудовані захисні споруди цивільного захисту (цивільної оборони) бомбосховища №№ 77576, 77577, 77619, 77638, 77639, 77640, 77641.
Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч.2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Вказані норми невраховані апелянтами в їх доводах, що вказує про необґрунтованість апеляційних вимог.

Враховуючи те, що спірні нежитлові приміщення були визнані речовим доказом у кримінальному провадженні, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, вони, відповідають критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений арешт. ( том 1 а.с. 216-226)

Апеляційний суд бере до уваги, що нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 цілком ймовірно, за версією органу досудового розслідування, могли бути предметом злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.3 ст.365-2 КК України, що підлягає ретельній перевірці у процесуальний спосіб, передбачений КПК, тобто шляхом проведення досудового розслідування.

З огляду на викладене, обставини вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються в межах кримінального провадження № 0000098 від 25.08.2021, про які зазначається у клопотанні про арешт майна, дозволяють застосовувати такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою дієвості цього провадження, а також з урахуванням того, що вилучене майно має доказове значення у кримінальному провадженні.

Оскільки, на цьому етапі кримінального провадження є всі підстави вважати, що нерухоме майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України (тобто є речовими доказами) може бути передано або продано, шляхом реалізації у виконавчому провадженні №65680401, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх процесуальних підстав.

При цьому колегія суддів зазначає, що до повноважень суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна. Наведені підстави унеможливлюють задоволення всіх поданих апеляційних скарг.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи апелянтів про те, що слідчим не доведено відповідність нерухомого майна ознакам речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України - є безпідставними, оскільки як вбачається із викладених у клопотанні фактичних обставин кримінальних правопорушень, органом досудового розслідування встановлено, що нежитлові приміщення, що розташовані у АДРЕСА_1 , є об`єктами посягань у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.3 ст.365-2 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність на цьому етапі досудового розслідування підстав для обґрунтованого припущення, що нежитлові приміщення можуть зберегти на собі сліди кримінальних правопорушень та містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст.98 КПК України, що згідно ч.3 ст.173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Посилання апелянтів на те, що слідчим суддею не обґрунтовано і не конкретизовано, які саме сліди і якого саме кримінального правопорушення містить на собі нежитлові приміщення, на які накладено арешт, яке відношення має майно до предметів злочинних посягань або знарядь вчинення кримінальних правопорушень, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки вказані обставини підлягають встановленню під час подальшого досудового розслідування в межах процесуальної компетенції слідчого та прокурора.

Доводи апелянтів про те, що ані прокурором у клопотанні, ані слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано яке відношення має лист ХМР та викладені в ньому факти до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000098 від 25.08.2021 року є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання про арешт майна воно подано в межах досудового розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні №0000098 від 25.08.2021 року, яке було зареєстровано за заявами ХМР та ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш" про кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.3 ст.365-2 КК України. (том 1 а.с.214)
Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді і доводи апелянтів щодо необґрунтованості заяв ХМР та ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш" про кримінальні правопорушення, оскільки додані до клопотання прокурора матеріали містять достатньо відомостей, які дають підстави вважати про ймовірність вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.3 ст.365-2 КК України, які підлягають досудовому розслідуванню в порядку КПК України.

Доводи апелянтів про те, що приватним виконавцем було здійснено дії з метою виконання виконавчих листів без порушень законодавства є суб`єктивними та безпідставними, оскількислідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності щодо фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, посилання апелянтів на те, що 04.10.2021 року постановою Східного апеляційного господарського суду було скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 11.08.2021 року, на яку посилався слідчий суддя, як на доказ неправомірних дій ПВ ОСОБА_11 в частині проведення оцінки нерухомого спірного майна у виконавчому провадженні не можуть бути достатніми для скасування судового рішення, оскількианалізуючи доводи слідчого судді в ухвалі про арешт майна то вбачається, що підставою для задоволення клопотання прокурора стала не тільки ухвала господарського суду Харківської області від 11.08.2021 року, а сукупність доводів клопотання прокурора про порушення прав ХМР та ТОВ «ІЦ «Енергомаш».
Доказів того, що оскаржувана ухвала за своєю суттю фактично направлена на перешкоджання виконання рішення господарського суду про стягнення боргу на суму більше 200 000 000 грн. з TOB " ІЦ Енергомаш" та заподіяння істотної шкоди в особливо великому розмірі державному AT "Укрексімбанк"апелянтами не надано. Натомість, як вбачається з матеріалів клопотання ухвала слідчого судді направлена для встановлення обставин кримінального правопорушення, яке внесено до ЄРДР за №0000098 від 25.08.2021року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.3 ст.365-2 КК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції перевірено наявність майна, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про існування правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, за заниженою його вартістю. Більш того, враховуючи спеціальне призначення майна захисні споруди цивільного захисту (цивільної оборони) вбачається наявність підстав для накладення арешту.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Доводи апелянтів про те, що слідчим суддею було усупереч вимог п. 4 ч.5 ст. 173 КПК України визначив спосіб арешту на майно, який не передбачено чинним законодавством є необґрунтованими, оскільки, як вбачається зі змісту п.4 ч.5 ст. 173 КПК України законодавцем передбачено загальні способи арешту майна, а саме заборона, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення, а на переконання колегії суддів слідчим суддею у відповідності до вимог ст.173 КПК України було конкретизовано та застосовано заборону державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії, в тому числі реєстраційні, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкта нерухомого майна, що, за наведених обставин не суперечить вимогам п.4 ч.5 ст. 173 КПК України.
Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами клопотання про арешт майна, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на нерухоме майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційних скарг третіх осіб стосовно незаконності та неповноти ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.
Захід забезпечення кримінального правопорушення ніяким чином не погіршує становища третіх осіб, які мають майнові вимоги, оскільки відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, а тому арешт майна, застосований ухвалою слідчого судді стосується лише становища власника майна, а саме TOB «ІЦ Енергомаш», який ухвалу слідчого судді не оскаржував.
Крім того, посилання адвоката ОСОБА_7 на те, що нежитлові приміщення розташовані за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 19 після постановлення ухвали слідчого судді про арешт майна були реалізовані на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження №65680401 апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки адвокатом не надано будь-яких доказів на підтвердження зазначеного, також він не зміг повідомити апеляційному суду кому були продані спірні нежитлові приміщення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.
Решта питань про які йдеться в апеляційних скаргах щодо фактичних обставин кримінального провадження, питання доведення вини чи невинуватості певних осіб в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються прокурором та слідчим в межах їх процесуальних повноважень, а якщо справа надійде до суду - під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Колегія суддів також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст.219 КПК України. Разом з цим, у подальшому власник майна або інший володілець має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

Колегія суддів переглядає оскаржуване рішення в межах поданих апеляційних скарг та при оцінці доводів апелянтів бере до уваги відомості та юридичні факти, які були відомі суду першої інстанції на час ухвалення оскаржуваного рішення. Посилання апелянтів на процесуальні дії та відомості, які відбулись та стали відомі апелянтам після ухвалення судового рішення, що оскаржуються не можуть бути враховані колегією суддів, оскільки ці обставини не були відомі суду першої інстанції та він не мав процесуальної та фактичної можливості врахувати їх при судовому розгляді. Та обставина, що через 2 місяці після ухвалення судового рішення, згідно відомостей апелянтів, закрито кримінальне провадження, вочевидь, не могли бути враховані судом при вирішенні питання про накладення арешту на майно. Натомість, як вбачається з пояснень власника майна та представника ХМР, які є заявниками у цьому кримінальному провадженні, відомості щодо закриття кримінального провадження їм слідчим не повідомлялись, та після отримання копії відповідної постанови вони мають намір її оскаржити в порядку ст.303 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції щодо накладення арешту на майно, такий захід забезпечення кримінального провадження був необхідним та цілком виправданим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

При цьому, колегія суддів роз`яснює третім особам щодо можливості скасування арешту майна у разі, якщо постанова слідчого про закриття кримінального провадження не буде оскаржена та набере законної сили, то арешт може бути скасований у відповідності до ч.ч.3,4 ст.174, ч.6 ст.284 КПК України. З огляду на викладене, на час апеляційного розгляду, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості вирішити питання про скасування арешту майна, яке можливо бути вирішено в подальшому після набрання законної сили постанови про закриття кримінального провадження.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 24, 309, 392, 399, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Поновити представнику АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - адвокату ОСОБА_12 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2021 року.

Апеляційні скарги представника приватного виконавця ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 та представника АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: