Кримінальне провадження № 1-кс/760/7814/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області

ОСОБА_3 , погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116 від 18.05.2021 з застави на тримання під вартою, відносно підозрюваного

ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новосибірськ Російської Федерації, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого у ТОВ «Сіклум», раніше несудимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ :

28.08.2021 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про зміну обраного підозрюваному ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовано наступним:

«Слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000116 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 305 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно у середині квітня 2021 року в ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення за попередньою змовою групою осіб контрабанди з Королівства Нідерландів до України особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - МДМА в особливо великих розмірах.
Так, у вказаний час ОСОБА_5 , переслідуючи зазначений злочинний умисел, перебуваючи у м. Києві, через встановлений на власному мобільному телефоні марки Iphone 12 mini (IMEI НОМЕР_1 ) мобільний додаток для обміну повідомленнями «Telegram» домовився з невстановленою особою, яка на той час перебувала на території Королівства Нідерландів та використовувала мобільний додаток «Telegram» під іменем « ОСОБА_7 » за номером мобільного телефону НОМЕР_2 , про відправлення до України на його адресу особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - МДМА в особливо великих розмірах з прихованням від митного контролю у міжнародному поштовому відправлені.
На виконання спільного злочинного умислу 21.04.2021 зазначена особа, перебуваючи на території Королівства Нідерландів, відправила в Україну на адресу ОСОБА_5 : АДРЕСА_2 , у міжнародному поштовому відправленні обумовлену особливо небезпечну психотропну речовину, помістивши її до поліетиленового пакету з кормом для котів та написом «Catisfactions» з метою приховання від митного контролю.
29.04.2021 зазначене міжнародне поштове відправлення з вмістом прихованої від митного контролю особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - МДМА, надійшло у зону митного контролю Київської митниці ДМС України на територію ДОПП АТ «Укрпошта», за адресою: м. Київ, вул. Г.Кірпи, 2.
Під час митного огляду вказаного міжнародного поштового відправлення виявлено поліетиленовий пакет з кормом для тварин та написом «Catisfactions», у якому був прихований від митного контролю прозорий поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору загальною масою 31,134 г. з вмістом особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - МДМА масою 24,203 г.
28.05.2021 близько 14 години 35 хвилин, ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою отримання міжнародного поштового відправлення, у якому він за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою здійснив контрабанду особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - МДМА в особливо великих розмірах, прибув до поштового відділення № 132 АТ «Укрпошта» за адресою: м. Київ, вул. Центральна, 21, де отримав вищезазначене міжнародне поштове відправлення.
Відповідно до Таблиці №1 Список №2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, МДМА (3,4 метилендіоксиметамфетамін) віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.
У відповідності до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, МДМА (3,4 - метилендіоксиметамфетамін) розміром від 15,0 г. і більше є особливо великим розміром.
29.05.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 305 КК України.
Підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтовується наступними зібраними в ході досудового розслідування доказами:
- протоколом огляду місця події від 28.05.2021;
- протоколом обшуку від 28.05.2021;
- протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ;
- висновком експерта за результатами проведення судово-хімічної експертизи;
- речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
31.05.2021 слідчим суддею Печорського районного суду м. Києва щодо підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.07.2021 «визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 681 000 гривень.
При обранні зазначеного запобіжного заходу слідчим суддею встановлені наступні ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення.
01.06.2021 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві № 2-208з/21 від 01.06.2021 про внесення застави підозрюваного ОСОБА_5 звільнено з-під варти.
Після звільнення з-під варти ОСОБА_5 зазначив, що він буде використовувати для зв`язку номер телефону НОМЕР_3 .
19.08.2021 з метою виклику підозрюваного ОСОБА_5 до слідчого управління ГУ СБУ у м. Києві та Київській області здійснено телефонні дзвінки за номером НОМЕР_3 , який перебуває у володінні ОСОБА_5 , за результатами яких встановлено, що вказаний абонент недоступний.
Цього ж дня повідомлено про необхідність прибуття 20.08.2021 захисників ОСОБА_5 - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також ОСОБА_6 , який зобов`язався прибути разом з підозрюваним ОСОБА_5 для проведення слідчих дій на 15:00 годину 20.08.2021.
У зв`язку з неприбуттям ОСОБА_5 та захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_6 на вказаний час слідчий ОСОБА_3 20.08.2021 прибув за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , для вручення повістки про виклик останнього на 25.08.2021 для проведення слідчих дій. Однак, незважаючи на наявність ознак перебування в будинку певних осіб, для отримання повістки останні не вийшли.
Крім того, 20.08.2021 ОСОБА_5 за допомогою мессенджерів «Viber» та «Telegram», прив`язаних до номеру НОМЕР_3 , яким він користується, повідомлено про необхідність прибуття о 09:00 годині 25.08.2021 до слідчого СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 для проведення слідчих дій.
В подальшому, ОСОБА_5 за вказаним номером телефону за допомогою мессенджерів «Viber» та «Telegram», якими він користується, додатково повідомлялось про необхідність прибути до слідчого управління для проведення слідчих дій шляхом надсилання фотокопій повістки з підписом слідчого, датою та часом проведення слідчої дії, проте останній за викликом не з`явився.
Постановою слідчого СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 20.08.2021 підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук, а досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000116 за підозрою останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 305 КК України, зупинено.
До цього часу ОСОБА_5 до слідчого управління ГУ СБУ у м. Києві та Київської області для участі у проведенні слідчих та процесуальних дій не з`явився, документів, які підтверджують поважність причин неявки, не надав.
Вказані обставини, в сукупності з даними про особу ОСОБА_5 , який переховується від органу досудового розслідування, свідчать про наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України встановлених слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ризиків, які на даний час не зменшились, і вказують, що останній і надалі буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, однак, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення, а також з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків.»

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 28.08.2021 для розгляду зазначеного клопотання визначено слідчу суддю ОСОБА_1 .

Розгляд клопотання, первинно призначений на 30.08.2021 неодноразово переносився, у судовому засіданні робились перерви, у тому числі у зв`язку з: неявкою підозрюваного (який наполягав на його повідомленні про дату судового засідання саме засобами поштового зв`язку у зв`язку з втратою ним мобільного телефону); відводами, які заявлялись як слідчому судді (багаторазово), так і прокурору (неодноразово), слідчому (неодноразово), секретарю судового засідання, захиснику; необхідністю термінової госпіталізації підозрюваного (у судовому засіданні 03.09.2021); відмовою від захисника по договору (у судовому засіданні 10.09.2021); ознайомленням з матеріалами клопотання (після прибуття у засідання кожного нового захисника: у засіданнях в різні дати брали участь 4 захисники по договору та 1 захисник за призначенням) та після кожного долучення нових документів до справи); узгодження лінії захисту з підзахисним; подачі документів до канцелярії суду щодо взаємопов`язаних з розглядом даного клопотання питань, тощо.

В цілому послідовність подій, яка відбувалась під час розгляду клопотання, на думку слідчого судді, мала ознаки зловживання стороною захисту процесуальними правами, кінцевою метою яких було затягування строків розгляду відповідного клопотання.

Зазначені дії сторони захисту унеможливили розгляд клопотання у даній справі у визначені законом строки, а також зумовили неможливість нормальної організації суддею розгляду інших справ.

Формально, ті клопотання, які заявлялись під час розгляду даного клопотання (в т.ч. щодо залучення перекладача, виклику свідків, відкладення розгляду у зв`язку з настанням неробочого часу і т.д. і т.п.) передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України)

Разом з тим, слідчий судді враховує, що поняття «зловживання» згідно з пунктом 3 а) статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід розуміти у звичайному значенні, вживаному у загальній теорії права тобто як шкідливе здійснення особою права для інших цілей, ніж ті, для яких його призначено. Таким чином, вважається зловживанням таке поводження заявника, яке явно суперечить цілям права на індивідуальне звернення, передбаченого Конвенцією, і перешкоджає належній роботі Суду або належному перебігу провадження (Mirolubovs та інші проти Латвії, §§ 62 і 65). З юридичної точки зору, з формулювання пункту 3 а) статті 35 випливає, що заява, яка вважається зловживанням правом на подання заяви, повинна оголошуватися неприйнятною, а не просто вилучатися зі списку заяв. Крім того, Суд наголосив, що відхилення заяви на підставі зловживання правом на подання заяви є надзвичайним заходом (ibidem, § 62). Справи, в яких Суд визначив зловживання правом, зокрема визначено, коли заява явно сутяжницька або позбавлена реальної мети.

Вважається зловживанням той факт, коли заявник неодноразово подає до Суду сутяжницькі та явно необґрунтовані заяви, аналогічні заяві, яку він подавав раніше і яку вже було визнано неприйнятною (M. проти Сполученого Королівства; Philis проти Греції, рішення Комісії).

Якщо заявник прагне підтвердити свої права згідно з Конвенцією в такий спосіб, який грубо порушує права та цінності, які охороняються Конвенцією, така поведінка може бути кваліфікована як зловживання правом на індивідуальне звернення у значенні статті 35§ 3(а) (Koch проти Польщі(ріш.), § 32).

Для того, щоб визначити, чи певна поведінка складає зловживання правами, Суд ретельно розглядає цілі, які заявник переслідує.

Слідчий суддя вважає, що переважна частина клопотань, яка заявлялась стороною захисту під час розгляду даного клопотання, не була спрямована для досягнення реальної мети, а мала іншу, приховану функцію, спрямовану на затягування розгляду.

Разом з тим, при розгляді даного клопотання, слідчий суддя виходив, зокрема, з приписів ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за змістом якої професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема: забороняється внесення подання слідчим, прокурором, а також винесення окремої ухвали (постанови) суду щодо правової позиції адвоката у справі (п. 10 ч. 1 вказаної статті).

Водночас, слідчий суддя акцентує, що незважаючи на те, що вважає, що стороною захисту було використано явно несумлінні способи захисту, при вирішенні клопотання по суті поставленого питання виходив виключно з наведених учасниками провадження доводів та наданих на їх підтвердженні доказів.

На переконання слідчого судді, за будь-яких обставин процесуальної поведінки сторін, судове рішення за наслідками судового розгляду не може бути знаряддям покарання за таку поведінку, оскільки приймається виключно щодо суті поставлених питань, на підставі встановлених обставин, з урахуванням наданих учасниками доказів та приписів закону.

Згідно з ч. 4 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити. Звернув увагу на те, що 31.08.2021 (після внесення клопотання, що є предметом розгляду) підозрюваному ОСОБА_5 пред`явлено нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 309 Кримінального кодексу України.

Також, зауважив, що постановою слідчого від 20.08.2021 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000116 у зв`язку з переховуванням підозрюваного ОСОБА_5 від органу слідства, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та не встановленням його місцезнаходження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України було зупинено. Постановою слідчого від 31.08.2021 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000116 у зв`язку з встановленням місця знаходження підозрюваного та необхідністю проведення слідчих та процесуальних дій, на підставі ст. 110, ч. 1 ст. 282 КПК України було відновлено. Постановою слідчого від 03.09.2021 досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні було зупинено у зв`язку з хворобою підозрюваного, яка перешкоджала його участі у кримінальному провадженні (на підставі п. 1 ч. 1 ст. 280 КПК України). Постановою слідчого від 08.09.2021 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було відновлено на підставі ч. 1 ст. 282 КПК України. Постановою слідчого від 08.09.2021 досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні було зупинено у зв`язку з оголошенням підозрюваного в розшук на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України. 10.09.2021 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні відновлено.

Прокурор наполягав на тому, що з боку підозрюваного чиняться дії спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та перешкоджання кримінальному провадженню.

Крім того, прокурор повідомив про те, що 31.08.2021 ним подано до суду окреме клопотання про звернення застави, внесеної за підозрюваного ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні, в доход держави.

Захисник підозрюваного, як і він сам, заперечували проти задоволення клопотання, вказуючи, зокрема, на: неправомірність постанови про зупинення кримінального провадження від 20.08.2021; відсутність активних дій з боку підозрюваного, які б могли б свідчити про ухилення від органів досудового розслідування та невиконання обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України. Наголошував, що наступного дня після втрати мобільного телефону підозрюваний повідомив про це слідчого шляхом направлення відповідного письмового повідомлення засобами поштового зв`язку. Також, акцентував на ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 760/19443/21 (провадження № 1-кс/760/6845/21), якою в задоволенні клопотання про продовження строку дії покладених на підозрюваного обов`язків, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116 відмовлено.

Підозрюваний вказав, що після втрати телефону 19.08.2021 не мав можливості придбати новий, оскільки після оголошення йому підозри у травні не має доходів, крім того, вважав, що відсутність у нього телефону не є критичною ситуацією.

Заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 2 вказаної статті покладає обов`язок на слідчого суддю постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31.05.2021 відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.07.2021; одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 681 000 гривень; в разі внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не відлучатись із м. Києва, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваними у кримінальному провадженні № 0000116;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю;

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 26.07.2021.

Постановою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_17 від 26.07.2021 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000116 до трьох місяців, тобто до 29.08.2021. В подальшому постановами слідчого досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000116 неодноразово зупинялось та поновлювалось.

26.07.2021 прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження в межах строку досудового розслідування до 28.08.2021 дії покладених на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків.

В ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27.07.2021 зокрема, зазначено, що прокурор не забезпечив подання зазначеного клопотання у встановлений ч. 1 ст. 199 КПК України строк. Також у такій ухвалі звернуто увагу на те, що термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 19-22 год. 26.07.2021. Вказано, що враховуючи звернення прокурора з даним клопотанням 26.07.2021, час отримання клопотання слідчим суддею (17:40 год. 26.07.2021), застосування судом всіх можливих заходів щодо призначення клопотання до слухання саме до 19-22 год. 26.07.2021, відсутність явки всіх сторін в судове засідання призначене о 19:00 год. 26.07.2021, слідчий суддя прийшов висновку про неможливість розгляду вказаного клопотання до закінчення строку дії обов`язків покладених на підозрюваного за ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 31.05.2021. Тобто, станом на день винесення відповідної ухвали (27.07.2021) у підозрюваного вже закінчився строк дії обов`язків визначений Печерським районним судом міста Києва, за даних обставин слідчий суддя дійшов висновку, що продовження строків дії обов`язків покладених на підозрюваного не уявляється можливим.

Отже, термін дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_5 в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України сплив 26.07.2021.

Разом з тим, щодо підозрюваного ОСОБА_5 продовжували існувати обов`язки визначені ч. 7 ст. 42 КПК України.

Строку дії застави, як запобіжного заходу, в ухвалі суду від 31.05.2021, як і строку дії такої ухвали, не зазначено.

Відповідно до ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Наведених обставин слідчим суддею не встановлено.

За змістом ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

У слідчого судді на момент розгляду клопотання відсутня інформацію щодо звернення підозрюваного (та/або особи, яка внесла заставу) до суду з клопотанням про повернення внесеної суми застави, проте наявна інформація про звернення прокурора з клопотанням про звернення внесеної застави в дохід держави (яке є предметом розгляду в окремому судовому провадженні).

Таким чином, вбачається, що з 27.07.2021 внесена за підозрюваного ОСОБА_18 застава була скерована на забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України.

Встановлено, що постановою слідчого від 20.08.2021 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000116 у зв`язку з переховуванням підозрюваного ОСОБА_5 від органу слідства, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та не встановленням його місцезнаходження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України було зупинено.

Вказана постанова слідчого на день винесення даної ухвали суду в установленому законом порядку не скасована.

Сторона захисту стверджує, що обставини винесення вказаної постанови пов`язані, зокрема, з тим, що 19.08.2021 підозрюваний ОСОБА_5 втратив мобільний телефон, через що не отримував виклики слідчого (які направлялись йому шляхом смс-повідомлень), з цих же підстав підозрюваний не мав можливості отримати інформацію про виклики від своїх захисників, які відповідні повідомлення слідчого отримували.

28.08.2021 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з даним клопотанням, що є предметом розгляду, про зміну обраного підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою. Одночасно було подано клопотання про дозвіл на затримання особи.

У судове засідання, призначене на 30.08.2021 підозрюваний ОСОБА_5 не з`явився, проте брав участь його захисник ( ОСОБА_15 ), що свідчить про обізнаність сторони захисту про дату судового засідання.

01.09.2021 підозрюваного ОСОБА_5 було доставлено до суду для розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу на підставі ухвали слідчого судді від 28.08.2021 про дозвіл на затримання.

За змістом ч. 1 ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 КПК України у клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які:

1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу;

2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Вбачається, що в якості обставин, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу в клопотанні зазначається те, що починаючи з 20.08.2021 ОСОБА_5 не прибував за викликами слідчого, що є порушенням п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України.

За твердженнями підозрюваного ОСОБА_5 , мобільний телефон ним втрачено 19.08.2021. Як встановлено у судовому засіданні, станом на 10.09.2021 іншого телефону для підтримання оперативного зв`язку з ним, він не має. При цьому підозрюваний під час судового провадження наполягав на здійсненні всіх викликів та повідомлень стосовно нього виключно засобами поштового зв`язку на адресу проживання в порядку ст. 135 КПК України.

За змістом ч. 8 ст. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Відповідно до ч. 9 ст. 182 КПК України питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу.

Згідно з ч. 10 ст. 182 КПК України у разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Разом з тим, як зазначалось, клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею в іншому судовому провадженні, тому при розгляді даного клопотання слідчий суддя обмежився лише питанням зміни запобіжного заходу з застави на тримання під вартою, виходячи з положень ст.ст. 194, 200 КПК України.

При цьому слідчий суддя зазначає, що питання обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_5 підозри від 29.05.2021 було предметом оцінки в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31.05.2021.

Доводів на спростування підозри ОСОБА_5 як від 31.05.2021, так і нової підозри від 31.08.2021 стороною захисту наведено не було.

Як видно з матеріалів провадження, вказані повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідають вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо їх законності або порушенні порядку вручення не викликають.

Суд ураховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд ураховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваної винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити дане кримінальне правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що згідно вимог чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В ситуації, що має місце у даній справі, слідчий суддя вважає доведеним існування ризиків, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 177 КПК України, оскільки навіть за умови втрати мобільного телефону 19.08.2021 підозрюваний мав достатньо часу для того, щоб станом на 10.09.2021 за обставин, коли він проходить у кримінальному провадженні в статусі підозрюваного в особливо тяжкому злочині, вирішити питання щодо оперативного зв`язку з ним задля уникнення непорозумінь та створення умов, за яких може видатись, що він ухиляється від отримання викликів та повідомлень органів досудового розслідування, слідства та суду (в т.ч. зволікає з їх отриманням).

За таких обставин слідчий суддя вважає, що наразі запобіжний захід у вигляді застави не достатньою мірою гарантує виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України.

Водночас, відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і визначений вичерпний перелік випадків можливості застосування такого заходу, а саме:

1) до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує;

2) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

3) до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

5) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

6) до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку, в порядку і на підставах, передбачених розділом ІХ цього Кодексу або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні та стан здоров`я підозрюваного.

Тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком, так, в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Крім того, суд вважає доречним взяти до уваги пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України» (заява № 74297/11), де суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція ЄСПЛ свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а інших мотивувань прокурором в обґрунтування цього ризику наведено не було.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У судовому засіданні та за результатами вивчення матеріалів клопотання слідчим суддею встановлено, зокрема, наступні дані про особу ОСОБА_5 , які взято до уваги при розгляді даного клопотання: має постійне місце проживання в місті Києві, з вищою освітою, працює в ТОВ «Сіклум», раніше несудимий, має певні проблеми із здоров`ям (оцінити тяжкість яких слідчий суддя не має можливості за відсутності достатніх даних та належних і допустимих доказів з цього питання).

Разом з тим, як вже зазначалось, слідчий суддя встановив існування з боку підозрюваного ОСОБА_5 ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ст. 177 КПК України, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі постановами про оголошення підозрюваного в розшук.

Проте, на виконання п.п. 3, 4 ст. 196 КПК України суд не вбачає конкретних доказів, на які б можна було послатись на доведення існування обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним ризикам, ніж тримання під вартою.

Отже, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора про недостатність на даному етапі для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави, проте не погоджується з необхідністю застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою (який є винятковим запобіжним заходом), оскільки прокурором не доведено недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, на переконання слідчого судді, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту необхідний і достатній для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Встановлено, що підозрюваний фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

З огляду на викладене, беручи до уваги наявність у підозрюваного постійного місця проживання, враховуючи положення ч. 4 ст. 194 КПК України, вважаю, що клопотання слідчого про зміну підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою, необхідно задовольнити частково, обравши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, який буде достатнім для неухильного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 194, 195, 196, 200, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Змінити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід в вигляді застави на домашній арешт, який полягає в забороні цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 .

Строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначити в 5 днів.

Ухвала діє до 15 вересня 2021 року та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на 5 (п`ять днів), а саме:

- не відлучатися з місця проживання інакше, як за викликом слідчого, прокурора чи суду, у залежності від стадії кримінального провадження.

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про необхідність зміни свого місця проживання;

- здати на зберігання, за наявності, до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у межах вказаного кримінального провадження;

- цілодобово не залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- носити електронний засіб контролю.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному та прокурору.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали до 15.09.2021 включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1