Провадження № 1-кс/201/3450/2021
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001021 від 20.11.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з погодженим прокурором клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що у провадженні СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001021 від 20.11.2021р. за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. У межах кримінального провадження 20.11.2021р. про підозру повідомлено: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Марокко, громадянину Марокко.

Досудовим розслідуванням встановлено, що, 20.11.2021р. приблизно о 02.00 годині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував з потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , в нічному клубі «Хамелеон», де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та словесного конфлікту у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Реалізували свій злочинний умисел, ОСОБА_5 близько о 02.00 годин, знаходячись за вищевказаною адресою, дістав з сумки, яка малась при ньому ніж, та його тримаючи в правій руці, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки, діючи умисно, наніс потерпілому ОСОБА_7 один удар в область черевної порожнини зліва та один удар в область лівого плечового суглобу.

В результаті умисних дій ОСОБА_5 , направлених на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому - ОСОБА_7 було завдано тілесні ушкодження у вигляді: проникаюче ножове поранення черевної порожнини зліва, непроникаюче ножове поранення в ділянці лівого суглобу, згідно довідки № 962 від 20.11.2021 року виданої КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня 1.1. Мечникова».

Умисні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразились в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, кваліфікуються за ч. 1 ст. 121 КК України.

20.11.2021 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Під час затримання, в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України слідчим в кримінальному провадженні проведено особистий обшук затриманого, в ході якого виявлено та вилучено: - мобільний телефон iPhone 10 пурпурного кольору.

Вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом. Слідчий вважав, що телефон може мати доказове значення в кримінальному провадженні, оскільки в пам`яті вказаного телефону можуть зберігати графічні зображенні, журнали вхідних/вихідних дзвінків, які можуть бути доказом причетності ОСОБА_5 до інкримінованого йому злочину. Також, за допомогою інформації, отриманої від операторів мобільного зв`язку можна буде відстежити рух ОСОБА_5 до та після вчинення кримінального правопорушення. Тому просив накласти арешт на вилучене під час огляду майно.

Слідчий клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник особи, в якої вилучене майно адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з`явися, про дату, місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього приходить до такого висновку.

З матеріалів клопотання встановлено, що 20.11.2021р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю ОСОБА_9 , громадянину ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

20.11.2021р. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Під час затримання, в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України слідчим в кримінальному провадженні проведено особистий обшук затриманого, в ході якого виявлено та вилучено: - мобільний телефон iPhone 10 пурпурного кольору.

Вказаний мобільний телефон постановою слідчого від 20.11.2021р. визнано речовим доказом.

Згідно вимог ст. 98 КПК України у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що вказані речі мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки являються предметами, що були об`єктами кримінально протиправних дій, та можуть бути використані як доказ фактів та обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Підставою для арешту вказаного майна є достатність підстав та розумних підозр вважати, що вони є доказом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Метою арешту вилучених речей є забезпечення їх збереження як речових доказів.

Розглянувши клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим у відповідності до ст. 173 ч. 1 КПК України необхідність такого арешту у зв`язку із наявністю сукупності підстав і розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину і майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України зберегли сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ, а також наявність ризиків , передбачених абзацом другим ч.1 ст. 170 КПК України запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі, відчуження. З урахуванням викладеного, клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім того, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Разом з тим, згідно зі ст.ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Кримінальний закон не вимагає аби зібрані органом досудового розслідування на підтвердження вчинення кримінального правопорушення докази були достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучене майно як з метою збереження речових доказів, оскільки слідчим у клопотанні не доведено, що вилучені в ході затримання особи телефон відіграє роль речових доказів у кримінальному провадженні, кваліфікованому за ч. 1 ст. 121 КК України, у зв`язку із чим клопотання про арешт майна не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчому за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001021 від 20.11.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України про накладення арешту на мобільний телефон iPhone 10 пурпурного кольору відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Марокко, громадянину Марокко вилучене під час затримання 20.11.2021р. майно, а саме, мобільний телефон iPhone 10 пурпурного кольору.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1