Справа № 1-34/03
Провадження № 1-о/456/10/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 за нововиявленими обставинами,

встановив:

ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003, яким його засуджено за вчинення злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі, посилаючись на п.1, 2 ч. 2 ст. 459 КПК України. В обґрунтування заяви ОСОБА_7 покликається на те, що органами досудового слідства та прокуратури м.Стрий були підроблені докази. Також свідком ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_9 були надані завідомо неправдиві покази, а прокуратурою м.Стрий та Апеляційним судом Львівської області були допущені зловживання під час розгляду кримінального провадження.
В судове засідання ОСОБА_7 не з`явився у зв`язку з тим, що відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ФКУ ВК-18 УФСІН Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу. Про розгляд заяви ОСОБА_7 був належним чином повідомлений 08.05.2021, про що свідчить розписка останнього. Крім цього, засудженого було повідомлено, що йому призначено для надання безоплатної вторинної правової допомоги адвоката ОСОБА_6 та вказано її поштову адресу та номер телефону. Отримавши повідомлення про час та місце розгляду справи, засуджений ОСОБА_7 з жодними заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.
Крім цього, на адресу начальника ФКУ ВК-18 УФСІН Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу судом направлялася копія ухвали для забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак зв`язок не було встановлено та згідно відповіді ФКУ ВК-18 УФСІН Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу у них відсутня технічна можливість проведення відеоконференції. Також відсутня технічна можливість проведення відеоконференцзв`язку у Лабитнангському міському суді Ямало-Ненецького автономного округу.
У зв`язку з наведеним, колегією суддів вирішено розглянути заяву ОСОБА_7 за його відсутності, що не суперечить правовим приписам ч. 2 ст. 466 КПК України, за участі захисника ОСОБА_6 .
У судовому засіданні прокурор проти заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 за нововиявленими обставинами заперечив та просить залишити заяву без задоволення.
Захисник підтримала заяву ОСОБА_7 , покликаючись на викладені в заяві обставини та просить таку задоволити.
Заслухавши прокурора, захисника, вивчивши заяву ОСОБА_7 та матеріали кримінальної справи, суд доходить такого висновку.
З аналізу кримінальної справи №1-34/03 вбачається, що вироком Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за ст. 152 ч.3, ст. 129 ч.1, ст. 296 ч.4, ст. 121 ч.1, ст. 15 ч.2 і ст. 152 ч.2, ст. 152 ч.4, ст. 115 ч.2 п.10, із застосуванням ст. 70 КК України, до довічного позбавлення волі.
Даний вирок оскаржувався стороною захисту (засудженим ОСОБА_7 ), шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду України, який, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, залишив без задоволення касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , а вирок Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року без змін.
Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України обсяг перевірки справи обмежується поданою заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Якщо при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами буде встановлено, що нововиявлені обставини не підтвердились або не справили істотного впливу на законність та обґрунтованість судового рішення, що переглядалося, суд має постановити ухвалу про залишення поданої заяви без задоволення.
У відповідності до ч. 4 ст. 466 КПК України суд має право не досліджувати докази щодо обставин, що встановлені в судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими або виключними обставинами, якщо вони не оспорюються.
Як на правову підставу для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, засуджений ОСОБА_7 покликається на п. 1, 2 ч. 2 ст. 459 КПК України, а саме: зловживання слідчого, прокурора, суду під час кримінального провадження; підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка та потерпілої, на яких ґрунтується вирок.
Так, слід звернути увагу, що правові підстави для здійснення судом кримінального провадження за нововиявленими обставинами, на час подання засудженим ОСОБА_7 заяви, регулювалось ст. 459 КПК України у редакції від 05.08.2018 у якій був відсутній пункт 2 частини 2 вказаної статті (зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження), а саме такий пункт був виключений на підставі Закону № 2147-VIII від 03.10.2017.
Вказана підстава згідно п.3 ч.3 ст. 459 КПК України була визнана як виключна обставина для перегляду рішень, які набрали законної сили.
Тобто, з огляду на вищевикладене колегія суддів прийшла до переконання про відсутність підстав для перегляду вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставини, на які посилається у заяві засуджений, а саме зловживання слідчого, прокурора та суду під час кримінального провадження, оскільки у ч. 2 ст. 459 КПК України, такі відсутні, та на момент подання заяви були віднесені до виключних обставин.
В той же час колегія суддів звертає увагу на той факт, що порушення, які ОСОБА_7 розцінює як зловживання слідчим, прокурором під час кримінального провадження, підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка та потерпілої, були здійснені на стадії досудового слідства, при цьому ОСОБА_10 не був позбавлений права заявити про всі ці порушення, які на його думку мали місце, саме під час судового розгляду справи, чого ним зроблено не було.
Нормами кримінально процесуального законодавства чинного на момент подання заяви ОСОБА_7 встановлено, що такі нововиявлені обставини, як зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, повинні бути встановлені вироком суду, а за неможливості його постановлення - матеріалами розслідування. Провадженню за такими нововиявленими обставинами обов`язково повинно передувати здійснення досудового розслідування щодо фактів зловживань слідчого, прокурора, слідчого судді, судді під час кримінального провадження. Тобто, з конкретизацією такого факту відносно певної особи, у даному випадку слідчого, прокурора, суддів.
Під зловживанням слідчого, прокурора, суду слід розуміти притягнення ними до кримінальної відповідальності завідомо невинних, примушення давати показання, завідомо незаконне затримання, привід або арешт, порушення права на захист. Злочинні діяння є підставою для провадження за виключними обставинами лише в тому випадку, якщо є зв`язок між незаконними діями осіб та прийнятим незаконним або необґрунтованим рішенням.
Однак, зазначені ОСОБА_7 у заяві факти щодо зловживання суддів та прокурора під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення, не встановлені вироком суду та не підтверджені матеріалами розслідування, постановою або ухвалою про закриття кримінального провадження, а тому на думку суду не можуть бути визнані нововиявленими обставинами.
Що стосується посилання ОСОБА_7 як на підставу для перегляду вироку за нововиявленими обставинами на п.1 ч.2 ст. 459 КПК України, тобто завідомо неправдиві показання свідка та потерпілої, на яких ґрунтується вирок, то такі на думку суду не заслуговують на увагу. Так, перш за все, слід звернути увагу на той факт, що вирок Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003, яким ОСОБА_7 було визнано винним та засуджено до довічного позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України, який був предметом касаційного перегляду, під час якого всім доводам та зауваженням засудженого ОСОБА_7 надавалась відповідна правова оцінка, та в результаті такий вирок залишений в силі.
Крім того, колегія суддів звертає увагу ОСОБА_7 на те, що окремою ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 у ході судового розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_7 за п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 129, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 4 ст. 152 КК України встановлено ряд недоліків досудового слідства, а також відсутність дійового нагляду за дотриманням законодавства України в процесі проведення досудового слідства з боку органів прокуратури, які не можуть залишитись поза увагою і потребують окремого реагування з метою недопущення подібних випадків в подальшій роботі в боротьбі із злочинністю. Однак серед таких порушень не виявлено будь яких недоліків, які вказані засудженим ОСОБА_7 у поданій ним заяві про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами, а саме за надання завідомо неправдивих показів свідком та потерпілою.
На підставі вищенаведеного колегія суддів прийшла до обгрунтованого висновку, що обставини на які заявник ОСОБА_7 покликається як на нововиявлені у поданій ним заяві, не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 459 КПК України. Покази свідка ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 у кримінальній справі були предметом судового дослідження та таким була надана оцінка Апеляційним судом Львівської області у вироку від 14.11.2003, який залишений в силі ухвалою Верховного Суду України від 30.03.2004.
Окрім цього, суд звертає увагу і на той факт, що засуджений ОСОБА_7 не був позбавлений можливості заявляти подібного роду клопотання раніше, однак таким правом у встановленому законом порядку не скористався.
При цьому суд відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, в якому, зокрема, зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
На підставі вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що на підтвердження своїх доводів заявник не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених ним у заяві обставин, а тому суд не вважає вказані обставини нововиявленими, в розумінні ст. 459 КПК України (у редакції від 05.08.2018), тобто такі не можуть бути підставами для перегляду вироку Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2003 за нововиявленими обставинами, у зв`язку з чим заяву ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 459, 466, 467, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1
ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3