КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Києві, матеріали за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, вилучене 20.07.2021 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у розмір 437 000 (чотириста тридцять сім тисяч) доларів США, 111 040 (сто одинадцять тисяч сорок) Євро, 90 600 (дев`яносто тисяч шістсот) гривень, печатку ФОП ОСОБА_8 НОМЕР_1 в металевому корпусі, кліше овальної форми: «RUICHENG INTERNATIONAL DEVELOPMENT CO., LTD», з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.
Відповідно до ухвали, слідчий суддя вказав, що з метою забезпечення збереження вищевказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, необхідно накласти арешт на вилучене майно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 ,подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
Представник посилається на те, що 21 липня 2021 року прокурор уже звертався до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вказане майно та ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року в задоволенні клопотання прокурора було відмовлено. Вказану ухвалу слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року залишено без змін.
Як стверджує апелянт, органом досудового розслідування жодним чином не доведено, ще вищевказане майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуте кримінально протиправним шляхом, що свідчить про формальність наявної в матеріалах провадження постанови старшого слідчого про визнання майна речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Крім того, вказує, що обшук проводився особою, яка не зазначена у постанові про визначення групи слідчих в кримінальному провадженні, що свідчить про порушення, допущені в ході такого обшуку, а відтак, і незаконність вилучення майна.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, доводи прокурора, який просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000331, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.03.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 191 КК України.

20 липня 2021 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , під час якого виявлено та вилучено грошові кошти у розмірі 437 000 (чотириста тридцять сім тисяч) доларів США, 111 040 (сто одинадцять тисяч сорок) Євро, 90 600 (дев`яносто тисяч шістсот) гривень, печатку ФОП ОСОБА_8 НОМЕР_1 в металевому корпусі, кліше овальної форми: «RUICHENG INTERNATIONAL DEVELOPMENT CO., LTD».

20 липня 2021 року постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_9 вказане майно було визнано речовими доказами.

30 серпня 2021 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на зазначене майно, у рамках кримінального провадження № 0000331.
16 вересня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва задовольнив клопотання прокурора та наклав арешт на майно, вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у розмірі 437 000 (чотириста тридцять сім тисяч) доларів США, 111 040 (сто одинадцять тисяч сорок) Євро, 90 600 (дев`яносто тисяч шістсот) гривень, печатку ФОП Сюй Чиншань в металевому корпусі, кліше овальної форми: «RUICHENG INTERNATIONAL DEVELOPMENT CO., LTD», з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене у межах кримінального провадження № 0000331, про накладення арешту на вилучені грошові кошти та речі, слідчий суддя, як вбачається із ухвали, дослідив матеріали, додані до клопотання, та прийшов до висновку, що у даному кримінальному провадженні необхідно накласти арешт на майно, вилучене під час обшуку за адресою: м. Київ, вул. Московська, буд. 41, з метою збереження речових доказів.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, у даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є збереження речових доказів. Крім того, як встановила колегія суддів, вищезазначені грошові кошти та речі у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_9 від 20 липня 2021 року (а.п. 90-91).
Однак, постанова про визнання речовими доказами не містить жодного обґрунтування, за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України грошові кошти, печатку та кліше визнано речовими доказами. На думку колегії суддів, вказана постанова є формальною, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів, що вказане майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
До того ж, представником до апеляційної скарги було долучено копію ухвали Київського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року у справі № 757/38842/21-к, предметом перегляду якої була ухвала слідчого судді про відмову у накладенні арешту на це ж майно в рамках даного кримінального провадження. За результатами розгляду скарги прокурора, ухвалу про відмову у накладенні арешту було залишено без змін. Сторона обвинувачення знівелювала правові наслідки, які тягне за собою постановлення вказаної ухвали апеляційної інстанції, та вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки грошові кошти, печатку та кліше власнику майна повернуто не було. Натомість, прокурором було прийнято рішення повторно звернутись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно з тих самих підстав і обґрунтувань.

Також, колегія суддів звертає увагу, що стороною обвинувачення не було дотримано положень ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки майно буле вилучене 20 липня 2021 року, а із клопотанням про накладення арешту прокурор звернувся до слідчого судді лише 30 серпня 2021 року.

Крім цього, під час апеляційного розгляду скарги представником ОСОБА_6 надано копію розписки ОСОБА_7 про отримання ним у борг у ОСОБА_10 грошових коштів у розмірі 450 000 (чотириста п`ятдесят тисяч) доларів США та 120 000 (сто двадцять тисяч) Євро. Прокурором не було спростовано або обґрунтовано доведено невідповідність цих обставин дійсності. Отже, представником були надані достатні докази на підтвердження законності походження вилучених під час обшуку грошових коштів.

Також, колегією суддів суду апеляційної інстанції встановлено, що у клопотанні прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 171 КПК України, тобто не наведені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження вилученими грошовими коштами особами, стосовно яких здійснюється розслідування кримінального провадження відповідно до витягу з ЄРДР.

З клопотання сторони обвинувачення взагалі не вбачається, для доказу якого факту чи обставин, пов`язаних з розслідуванням кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 191 КК України, прокурор просить накласти арешт на вказане у клопотанні майно, зокрема на грошові кошти, що належать ОСОБА_11 , який не має процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0000331.
За наведеного, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у клопотанні прокурора, оскільки ним не надано доказів, що грошові кошти, кліше та печатка відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, з огляду на зміст витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000331.
Враховуючи викладене, а також оцінюючи мотивувальну частину клопотання сторони обвинувачення, колегія суддів вважає, що, у розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття обґрунтованого рішення.

У свою чергу, колегія суддів наявності таких доказів не вбачає.

На підставі зазначених обставин, які свідчать про недоведеність достатності правових підстав для накладення арешту на майно, апеляційна скаргапредставника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданнями цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у розмірі 437 000 (чотириста тридцять сім тисяч) доларів США, 111 040 (сто одинадцять тисяч сорок) Євро, 90 600 (дев`яносто тисяч шістсот) гривень, печатку ФОП ОСОБА_12 Чиншань в металевому корпусі, кліше овальної форми: «RUICHENG INTERNATIONAL DEVELOPMENT CO., LTD», з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку 20.07.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у розмірі 437 000 (чотириста тридцять сім тисяч) доларів США, 111 040 (сто одинадцять тисяч сорок) Євро, 90 600 (дев`яносто тисяч шістсот) гривень, печатку ФОП ОСОБА_8 НОМЕР_1 в металевому корпусі, кліше овальної форми: «RUICHENG INTERNATIONAL DEVELOPMENT CO., LTD», з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6123/2021
Єдиний унікальний номер справи - 757/45817/21-к
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_13
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1