Провадження №11-кп/801/255/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем: ОСОБА_5 ,
за участі: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року про продовження строку дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Ухвалою цього суду від 11 січня 2022 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів. Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, що йому інкримінується та наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за адресою його проживання.
Свої вимоги мотивує тим, що судом не в повній мірі враховано вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, а саме, не звернуто уваги на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, до затримання, хоча й неофіційно, але працював, має матір похилого віку, щодо ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то вони не підтверджені. Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 перебуває в умовах слідчого ізолятора 4 роки 2 місяці та підпадає під вимоги ст. 72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, відтак він фактично відбув понад 8 років та 4 місяці позбавлення волі, у той час як максимальна санкція за ч.2 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді 10 років позбавлення волі. При цьому, зауважує, що судова практика за аналогічні злочини не визначає максимальної міри покарання особам, які розкаюються у вчиненому та активно сприяють розкриттю злочинів, а його підзахисний визнає свою винуватість у злочині, однак не погоджується з кваліфікацією його дій. Щодо тієї обставини, що ОСОБА_7 засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2018 до трьох років позбавлення волі, про що зазначив в ухвалі суд, станом на дату продовження запобіжного заходу вказане покарання ним вже фактично відбуте, тому ця обставина не може слугувати підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як основоположною.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, не наполягаючи на виклику в судове засідання ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, дослідивши ухвалу суду першої інстанції та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Нормами ч.2 ст. 331 КПК України визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України визначено, що до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Так, судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, до затримання не працював та не має постійного джерела доходів та стійких соціальних зв`язків, а тому продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України : переховування обвинуваченого від суду, можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень, що свідчить про неможливість застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Відомостей про те, що ОСОБА_7 відбув покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2018 у апеляційного суду немає, а тому посилання захисника в цій частині апеляційної скарги є безпідставними.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, у рішеннях якого, зокрема, у справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2022 року, якою продовжено строк дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4