Справа № 445/1327/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1119/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:
Головуючої судді ОСОБА_2 ,
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
розглянувши по кримінальному провадженні №0000076 від 07.02.2020 року у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 22 листопада 2021 року,-
з участю прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
законних представників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

встановила:

даною ухвалою строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено до 19 січня 2022 року включно, без визначення застави.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що при вирішенні питання щодо доцільності продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд звертає увагу на те, що обвинувачений раніше не судимий, однак обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, яке відносяться до особливо тяжкого злочину, а також беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан, суд приходить до висновку, що усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що на даний час обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, експертів у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховуючи ризики, що зменшилися на час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою, застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу за даних обставин буде недоцільним.
На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, прийняти нову ухвалу про застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування вказує, що ухвала судді Сихівського районного суду м. Львова необгрунтована у зв`язку з тим, що в судове засідання 22 листопада 2021 року не було здійснено виклику та не забезпечено явку обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 а також участь їх захисників, незважаючи на те, що участь захисників у вказаному кримінальному провадженні є обов`язковою. Не з`ясована думка сторони захисту про можливість слухання справи без участі таких захисників та обвинувачених, що є істотним порушенням права на захист. Незважаючи, що в судовому засіданні 22 листопада 2021 року вирішувалось питання лише продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 участь у такому судовому засіданні мали брати усі учасники кримінального провадження. Окрім того, на вказане судове засідання не були запрошені ні потерпілі, ні їх представники і не з`ясовано думку сторони захисту щодо можливості розгляду справи без їх участі, зважаючи, що потерпілою ОСОБА_13 подано клопотання, яке було оголошено судом 19 листопада 2021 року, в якому вона просила судові засідання без її участі не проводити. Водночас таке судове засідання проведено без її участі та без повідомлення її про судове засідання, що в подальшому є підставою для скасування вироку суду через проведення судових засідань без потерпілої та без її повідомлення про таке судове засідання.
Апелянт вказує, що процесуальна поведінка обвинуваченого до обрання до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була бездоганною, а саме він з`являвся на усі виклики слідчого та прокурора. ОСОБА_7 не відмовлявся від дачі показів та жодним чином не перешкоджав органу досудового розслідування у встановленні істини у справі, а навпаки надавав усю необхідну інформацію для встановлення усіх обставин справи.
Додатково звертає увагу, що у судовому засіданні прокурором визнано факт зменшення ризиків в порівнянні з тими про які він заявляв раніше.
На думку апелянта, за 1 рік і фактично 5 місяців судового розгляду справи сторона обвинувачення так і не забезпечила надання суду доказів про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального провадження.
Підкреслює, що у обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки за місцем його проживання, зокрема у нього є батьки, сестра, він належно здав ЗНО та має можливість навчатися, всі його знайомі та родичі проживають у Львівській області. Таким чином, твердження про відсутність міцних соціальних зв`язків не відповідає дійсності.
Перебуваючи під вартою обвинувачений не має можливості навчатись.
Не враховано судом, що таке обгрунтування як те, що обвинувачений офіційно не працює та не має постійного джерела доходу зникло з клопотання прокурора, крім того відсутність постійного місця роботи у обвинуваченого є нормою, оскільки він є неповнолітнім.
Вважає, що позбавлення волі на певний строк само по собі не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Щодо незаконного впливу на свідків, експертів, у даному кримінальному провадженні апелянт вказує, що з клопотання прокурора зникли такі твердження щодо потерпілих та інших обвинувачених, які були раніше і це також свідчить про зменшення ризиків. Однак ніхто із свідків та експертів не зазначали, що ОСОБА_7 тиснув на них чи намагався тисну для зміни їх показів у суді чи на досудовому розслідуванні коли перебував на волі.
Ризик знищення, приховування або спотворення речей, документів, речових доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження прокурор вилучив із клопотання як такий який відсутній на даний час узагалі. Судом не враховано, що відсутність такого ризику, який мав місце раніше свідчить про зменшення ризиків, що визнано самою стороною обвинувачення. А зменшення ризиків свідчить про необхідність зміни запобіжного заходу в силу вимог ч. З ст. 199 КПК України.
Щодо вчинення іншого кримінального правопорушення прокурором вже не зазначається, що ОСОБА_7 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Проте, вказаний ризик, на думку адвоката, ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки як зазначив сам прокурор у своєму клопотанні, не виключено, що обвинувачений може вчиняти інше кримінальне правопорушення. Такий ризик не може обґрунтовуватися припущенням.
Апелянт підкреслює, що протягом часу дослідження доказів в суді на даний час немає будь яких доказів причетності ОСОБА_7 саме до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України а формальне продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактично перетворюється у відбування покарання ОСОБА_7 ще до винесення вироку.
Заслухавши доповідь судді, виступ захисника, обвинуваченого, законних представників, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора про заперечення поданої апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступного.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).
Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, на розгляді у Сихівському районному суді м. Львова перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000076 від 07.02.2020 про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.304, ч.2 ст. 306, ч.2 ст. 307, п.п. 1,9, 12 ч.2 ст. 115 Кримінального кодексу України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 306, ч.2 ст. 307, п.п. 1,9, 12 ч.2 ст. 115 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1,9, 12 ч.2 ст. 115 Кримінального кодексу України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, підставно зазначив, що обвинувачений раніше не судимий, однак обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, офіційно не працевлаштований, також суд взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан, суд прийшов до висновку, що усі вищевказані обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що на даний час обвинувачений можездійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити речі, документи, речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.
За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 22 листопада 2021 року у частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4