Справа №759/1479/16-к. Провадження №11-кп/824/882/2022. Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289; ч. 2 ст. 296 КК України. Суддядоповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

13 січня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
сторони захисту адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0011336, внесеному до ЄРДР 15.11.2015 року, ухваленим щодо обвинувачених:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , несудимий;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який народився в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , несудимий,

визнані невинуватими та виправдані в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289; ч. 2 ст. 296 КК України.

Також вироком ухвалено про вирішення питання відносно долі речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Згідно обвинувального акта у кримінальному провадженні №0011336, складеним старшим слідчим Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києва ОСОБА_14 та затвердженим прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_6 28.01.2016 року, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 висунуто обвинувачення у вчиненні закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а також у вчиненні грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, та виразилося в застосуванні насильства щодо неповнолітнього ОСОБА_9 , групою осіб, за наступних обставин.

Так, відповідно до висунутого обвинувачення, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 15.11.2015, приблизно о 00:10 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, проходячи по проспекту Перемоги, 117 в м. Києві, помітили припаркований автомобіль «FORD ESCORT» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , яким і вирішили незаконно заволодіти, тим самим вступивши в попередню злочинну змову.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_12 , діючи з узгоджено з ОСОБА_13 , підійшли до вказаного автомобіля, в салоні якого на той час перебувала раніше незнайома ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_12 з метою реалізації злочинного умислу без дозволу потерпілої сів на переднє пасажирське сидіння салону вказаного автомобіля, висловивши словесну вимогу останній залишити автомобіль, з метою подальшого власного використання ними, як засобу пересування та почав виштовхувати ОСОБА_8 з салону автомобіля. В той же час, ОСОБА_13 , підтримуючи злочинні дії ОСОБА_12 , намагався відчинити ліві передні двері автомобіля, щоб в подальшому сумісно виштовхнути останню з метою незаконного заволодіння транспортним засобом.

Однак, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не довели свій злочин, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки на місце вчинення злочину прибув чоловік потерпілої - ОСОБА_15 , якого очікувала остання та припинив їх злочинні дії.

Крім цього, ОСОБА_12 15.11.2015 о 22:15 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скоївши закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом-автомобілем «FORD ESCORT» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 та який був припаркований у першій смузі руху пр. Перемоги, 117 в м. Києві, з явної неповаги до суспільства, проявляючи при цьому особливу зухвалість, рукою, стиснутою в кулак, наніс удар по обличчю неповнолітнього ОСОБА_9 , який перед цим намагався попередити незаконне заволодіння транспортним засобом, спричинивши останньому фізичний біль, внаслідок чого той впав. Продовжуючи далі свої хуліганські дії, ОСОБА_12 став наносити численні удари руками та ногами по різних частинах тіла неповнолітнього ОСОБА_9 , спричиняючи останньому фізичний біль.

В цей час ОСОБА_13 , побачивши хуліганські дії ОСОБА_12 , з метою продовження хуліганських дій, розпочатих останнім, став також наносити удари ногами по різних частинах тіла неповнолітнього ОСОБА_9 , який на той момент лежав на землі, спричиняючи останньому фізичний біль.

Далі ОСОБА_8 та ОСОБА_15 з метою припинення хуліганських дій ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відштовхнули останніх та, посадивши ОСОБА_9 до салону автомобіля «FORD ESCORT» д.н.з. НОМЕР_1 , поїхали з місця вчинення хуліганських дій.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №2457 від 19.01.2016 у ОСОБА_9 на момент звернення за медичною допомогою були встановлені наступні тілесні ушкодження: «забій лівої виличної ділянки; забій лівої верхньої кінцівки».

Викладені в обвинувальному акті встановлені фактичні обставини кримінальних правопорушень і формулювання обвинувачення умисних дій ОСОБА_12 та ОСОБА_13 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 296 КК України.

Вирок у кримінальному провадженні №0011336, внесеному 15.11.2015 р. до ЄРДР, судом першої інстанції вмотивований тим, що перевіривши доводи обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , свідків, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, визнає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а саме у вчиненні злочинів за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, за ч.2 ст. 296 КК України, недоведеним.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

Не погодившись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, прокурор Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_6 7.02.2020 року подала апеляційну скаргу, вважаючи виправдувальний вирок, ухвалений у даному кримінальному провадженні, незаконним і необґрунтованим, просить: вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2020 року в кримінальному провадженні №0011336 від 15.11.2015 року щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 скасувати та ухвалити судом апеляційної інстанції новий вирок яким: визнати винуватим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за інкримінованим обвинуваченням і призначити їм (кожному) покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 296 КК України у виді двох років обмеження волі; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити їм (кожному) покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Прокурор в обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції всупереч положенням ст. 94 КПК України не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достатності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достовірності та взаємозв`язку, прийнявши рішення щодо виправдання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 недостатньо мотивувавши його.

Зазначає, що судом досліджено письмові докази та констатовано, що вони як не підтверджують вини ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 296 КК України, так і не спростовують її або взагалі до них жодного відношення не мають.

Звертає увагу на те, що судом не взято до уваги як доказ вини обвинувачених довідку №21468 із травмпункту Святошинського району міста Києва на ім`я ОСОБА_16 , протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.11.2015 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 серед представлених осіб впізнала ОСОБА_13 , який знаходився четвертим зліва на право як особу, яка здійснила злочин проти неї. В той же час в судовому засіданні показання проти останнього потерпіла не надала.

На думку прокурора, місцевий суд помилково визнав недопустимими окремі докази, зокрема, автомобіль "Ford Escort" д.н. НОМЕР_1 , куртку матерчату, 2 сліди пальців руки ОСОБА_12 , на підставі ч. 12 ст. 190 КПК України. Крім того, визнавши недопустимим доказом 2 сліди пальців руки ОСОБА_12 , суд не визнав недопустимим доказом висновок експерта №198/д від 08.12.2015 року з ілюстративною таблицею, згідно якого слід пальця руки розміром по осях 298х15мм залишений мізинцем лівої руки ОСОБА_12 , слід долонної поверхні руки з розміром по осях 88х95мм - долонною поверхнею лівої руки ОСОБА_12 , отже висновок суду є сумнівним.

Також вказує, що судом в основу вироку покладено захисну позицію обвинувачених та не наведено мотивів, чому взято до уваги одні докази та відкинуто інші, а тому вважає, що висновок про недоведеність вчинення обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що наявні у справі показання свідків та обвинувачених є суперечливими, що залишилось поза увагою місцевого суду. Так, показання обвинувачених та свідка ОСОБА_17 про відсутність неповнолітнього потерпілого ОСОБА_18 на місці вчинення злочину спростовуються показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , висновком експерта №2457/Е про наявні тілесні ушкодження ОСОБА_16 . Показання обвинуваченого ОСОБА_13 про його непричетність до вчинення злочину суперечать даним протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.11.2015 року, за яким потерпіла впізнала ОСОБА_13 , а також показаннями свідка ОСОБА_19 , який впізнав ОСОБА_13 , як особу яка перебувала на місці вчинення злочину, при цьому показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_15 про відсутність стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_12 - виписному епікризу Київської міської клінічної лікарні №17 від 15.11.2015 №1617, згідно якого у ОСОБА_12 виявлено: множинні забої та садна голови, алкогольне сп`яніння.

Звертає увагу на те, що в суді підтверджено факт відшкодування обвинуваченими потерпілій ОСОБА_21 шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Зазначає, що суд безпідставно відмовив стороні обвинувачення в дослідженні аудіо файлів допиту потерпілих в іншому складі суду, а також протоколів допиту потерпілих під час досудового розслідування, зокрема в судових засіданнях від 23.10.2018 року та 18.07.2019 року.

Посилається і на відсутність законного представника в судовому засіданні 16.05.2019 року та під час судових дебатів 15.11.2019 року.

Заперечення на подану апеляційну скаргу

Адвокат ОСОБА_11 , яка діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_13 , подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора; думку потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та відмовилися надавати пояснення; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинувачених; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

За ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що вирок суду є необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів є безпідставним, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 373 КПК України передбачено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Мотивувальна частина виправдувального вироку за вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні. Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд відповідно до вимог кримінального процесуального закону ретельно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази та порядок їх отримання, навів докладний аналіз досліджених доказів і дав належну оцінку як кожному з них, так і їх сукупності у взаємозв`язку. Зокрема, суд першої інстанції, з дотриманням принципу безпосередності, дослідив і проаналізував показання обвинувачених, свідків, перевірив письмові докази у провадженні та інші документи, зміст яких відображено у вироку.

Як вбачається з вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Зокрема, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_12 , ОСОБА_13 обвинувачення, допитав безпосередньо свідків, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку.

Так, з матеріалів кримінального провадження та виправдувального вироку вбачається, що в ході судового розгляду ОСОБА_12 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 296 КК України за наведених вище обставин не визнав та дав суду показання про те, що вони перебували на весіллі та ввечері на мікроавтобусі його разом з ОСОБА_22 , Орнстом, ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , Прометним, Черній, Коморним та з іншими привезли до вулиці прилеглої до пр-ту Перемоги. Він разом з ОСОБА_25 стояли,розмовляли, намагалися викликати таксі, проте воно не викликалося. Тоді він вирішив спіймати автомобіль, оскільки йому потрібно було додому. Побачивши, що стоїть автомобіль з заведеним двигуном, він вирішив до нього підійти. Підійшовши, він побачив, що в автомобілі сидить жінка, постукав у вікно та сів поряд на переднє пасажирське сидіння. Попросив її підвезти його. На що жінка не відразу відповіла, що не повезе його додому, на що він дістав гроші, та почав домовлятися. Двері в автомобілі жінка не замикала. В салоні автомобіля він був не менше 10 хвилин Двигун в автомобілі був постійно заведений. Якби він мав намір заволодіти автомобілем, він би це зробив, оскільки двигун був заведений, ключі були. Після чого в неї зателефонував телефон та вона розмовляла зі своїм чоловіком, а він сидів та мовчав і чекав, поки вона поговорить по телефону. Поки він був в автомобілі, до водійських дверей ОСОБА_13 не підходив, можливо хтось проходив поряд, оскільки людей там було багато. Доки він перебував в автомобілі, відкрити водійські двері ніхто не намагався, нецензурною лайкою він не висловлювався, тілесні ушкодження нікому не наносив, ні з ким не бився, не виштовхував жінку з автомобіля. Після чого, підійшов якийсь чоловік до автомобіля. Він зрозумів, що автомобіль зайнятий, та сам вийшов з автомобіля. Він бачив тільки чоловіка, який підійшов до автомобіля, хлопця він не бачив. Будь-яких сутичок поруч він не бачив. Побачив, що його друзі на іншій стороні, почав перебігати дорогу та його збив автомобіль, після чого нічого не пам`ятає;

- обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 296 КК України за наведених вище обставин не визнав та дав суду показання про те, що того дня вони святкували весілля товариша за м. Києвом, після чого викликали мікроавтобус, який відвіз їх до метро Житомирська м. Києва. Їх було приблизно 15 чоловік. Вони почали викликати таксі, хтось ловив автомобілі. ОСОБА_12 пішов до автомобіля, який був заведений, та стояв перпендикулярно до пр-ту Перемоги метрів за 15, сказавши, що можливо домовиться, щоб їх завезли додому. ОСОБА_12 сів до вказаного автомобіля та почав домовлятися. Будь-яких криків чи нецензурної лайки він не чув, ніхто нікого не виштовхував. Ні він, ні ОСОБА_12 нецензурною лайкою не висловлювали та не наносили нікому тілесні ушкодження. Він знаходився на відстані приблизно 10 метрів .До автомобіля він взагалі не підходив, стояв і викликав таксі. Біля автомобіля він не бачив будь-яких бійок. Після чого підійшов чоловік ОСОБА_21 .Сина вказаного чоловіка він не пам`ятає. ОСОБА_12 самостійно вийшов з автомобіля, а чоловік сів до автомобіля та вказаний автомобіль поїхав. Він не бачив, щоб жінка вибігала з автомобіля. З якої сторони підходив чоловік до автомобіля, він не пам`ятає. В подальшому, він почув, як автомобіль збиває ОСОБА_12 , але сам цього він не бачив. Вони викликали швидку медичну допомогу та погрузили його до швидкої. В цей час приїхало два автомобілі незнайомих йому людей та почали його бити і кидалися ще на когось. Розбили йому ніс та били по голові. Він сів на тротуар біля швидкої, проте допомогу йому ніхто не надав, оскільки швидка була закрита. Потім приїхала поліція, надала йому медичну допомогу і запитали, хто поїде давати покази з приводу ДТП. Він сказав, що поїде. Разом з ним поїхав Орнст, Гейдор та Прометний. Приїхавши до поліції, його почали звинувачувати в тому, що він намагався заволодіти автомобілем та когось бив. В них взагалі не було ніякого умислу викрадати автомобіль. ОСОБА_12 не давав йому ніяких вказівок, вони просто хотіли доїхати додому на таксі. Свідка ОСОБА_19 він взагалі не бачив. Потерпілу він вперше побачив на впізнанні, думає, що вона на нього вказала, оскільки він був самий побитий. Він не перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки не вживає алкоголь, та в поліції в нього не брали аналізи з метою визначення стану сп`яніння. Особисто він шкоду, потерпілій не відшкодовував, проте дана ситуація залишила неприємний осадок, та вони таким шляхом вирішили вибачитися за незручності. Вважає, що потерпіла написала на них заяву під тиском працівників поліції.

Ключовими доказами сторони обвинувачення, на якому ґрунтувалося обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні ними кримінальних правопорушень, та які були досліджені судом першої інстанції є:

- показання свідка ОСОБА_21 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що 14.11.2015 року приблизно о 23.30 годин, він разом зі своїм пасинком ОСОБА_26 поверталися додому та на ст. м. Житомирська їх чекала його дружина на автомобілі «Форд», власником якого на той час була стороння особа. Він зателефонував дружині, щоб повідомити, що вони вже під`їжджають, та в цей час вона йому повідомила, що в її автомобіль сів чоловік, який хоче забрати автомобіль. Вийшовши з метро, вони підбігли до автомобіля, який стояв не на проспекті Перемоги, а метрів за 100-150 від проспекту на іншій вулиці. Він підбіг зі сторони, де сиділа дружина. Двері з її сторони були відкриті, а пасинок зі сторони, де сидів чоловік на пасажирському сидінні з правої сторони, який просто сидів. Даного чоловіка він впізнав в судовому засіданні, ним є ОСОБА_12 . Пройшло приблизно 10 хвилин з моменту телефонного дзвінка до моменту, як він підійшов до автомобіля. Коли він підбігав, то пам`ятає, чи зі сторони автомобіля, де сиділа дружина, стояли люди неподалік метрів за 3-5. Потім чоловік, який перебував в автомобілі, сам вийшов з автомобіля, та в цей час його пасинка хтось збив з ніг. Він обійшов автомобіль, щоб допомогти йому. Хто саме збив з ніг ОСОБА_26 , він сказати не може, оскільки там було приблизно 5-6 чоловік. Він відштовхнув ОСОБА_12 та пасинка заштовхнув в автомобіль. Дружина в цей час вибігла на проспект та звала на допомогу. Сівши в автомобіль, вони трохи проїхали і дружина сіла до них в автомобіль. Дальше вони поїхали в напрямку ст. м. Нивки, де розвернулися і повернулися назад, бо йому так сказала дружина. На місці пригоди на той вже була швидка медична допомога. Він не пам`ятає, чи говорив щось ОСОБА_12 , перебуваючи в автомобілі. Ключі від автомобіля перебували в замку запалення. Він не може сказати, хто бив його пасинка, оскільки там був натовп та метушня, та не пам`ятає, які були тілесні ушкодження в його пасинка. Хлопці, які перебували біля автомобіля поводили себе нахабно. Він не бачив, щоб хтось намагався заволодіти транспортним засобом в його присутності, та не чув, щоб ОСОБА_12 пропонував його дружині вийти з автомобіля або виштовхував її звідти. Він не пам`ятає, чи висловлювалися обвинувачені нецензурною лайкою. Він не пам`ятає, чи бачив, як хтось наносив удар в обличчя його пасинку. Ніхто з обвинувачених не наносив йому ударів. На його дружині також не було жодних тілесних ушкоджень, вони їй не наносилися. Коли вони від`їхали, то виявили в салоні автомобіля курточку ОСОБА_12 ;

- показання свідка ОСОБА_19 , який під час судового провадження дав суду показання про те, що 15.11.2015 перебуваючи на балконі своєї квартири, бачив як приблизно 10 молодих хлопців, які перебували в неадекватному стані, на проїжджій частині пр-ту Перемоги біля ст.м. «Житомирська» бігали та перекривали рух та зупиняли всі автомобілі, які рухались в бік центру. Майже ніхто з водіїв не виходив з автомобіля, а ті водії, які намагались з`ясувати, що трапилось, отримували через вікно удари від даних хлопців. В усіх автомобілях, які зупинялись, ці молоді хлопці намагались відкрити двері та били ногами по автомобілях. Дана подія відбувалась приблизно 15 хвилин, до того часу, поки одного з хлопців не збив автомобіль. Після чого він вийшов на вулицю, щоб розповісти про те, що він бачив працівникам поліції, яких викликала його дружина. Дочекавшись поліцію, він бачив жінку приблизно 40 років, яка плакала, а також її чоловіка, підлітка та декількох молодих хлопців. Поспілкувавшись, зрозумів, що ці молоді хлопці хотіли у даної сім`ї забрати автомобіль. Однак очевидцем даної події він не був. У залі судового засідання впізнав одного з тих хлопців, які на проїжджій частині пр-ту. Перемоги в м. Києві заважали руху транспорту та вели себе неадекватно, це був обвинувачений ОСОБА_13 ;

- показання свідка ОСОБА_27 , яка дала суду показання про те, що 15.11.2015, приблизно о 00 годин, перебуваючи у своїй квартирі, яка знаходиться на 14 поверсі, підійшла до вікна та побачила, що по пр-ту. Перемоги в м. Києві бігали якісь 2 чи 3 хлопці, а саме бігли назустріч автомобілям та зупиняли їх. В подальшому в автомобілях, які зупинялись, дані хлопці намагалися відкрити дверцята. У зв`язку з чим вона пішла за телефоном, щоб викликати працівників міліції. Коли вона знову підійшла до вікна, то побачила, що одного із вищезазначених хлопців на третій смузі руху збив автомобіль. Після чого вона з чоловіком ОСОБА_19 вийшли на вулицю, щоб бути свідками даного інциденту та підтвердити, що автомобіль не просто так збив хлопця, бо дані хлопці бігали по всіх смугах руху пр-ту. Перемоги в м. Києві. Коли вони підійшли до місця події по пр-ту Перемоги в м. Києві зі сторони кінотеатру «Екран», то побачили там машину швидкої допомоги та автомобіль працівників міліції і жінку із сином-підлітком. Останні розповідали, що хлопці, які перебували у стані алкогольного сп`яніння намагалися їх викинути із автомобіля, щоб їм незаконно заволодіти та побили сина. Вона побачила, що обличчя підлітка було дійсно побите та він був наляканий. Хто наніс підлітку тілесні ушкодження їй не відомо. Автомобіль даної жінки стояв на повороті з пр-ту Перемоги на вул. Кричевського в м. Києві. Потім до них підійшов ще чоловік. Як вона зрозуміла, це був чоловік даної жінки та розповів, що він на цьому місці мав зустрітися із дружиною та сином, останні на нього чекали в автомобілі. Вона не пам`ятає, чи вказувала дана жінка на когось із хлопців, які були там присутні, хто саме із них намагався заволодіти її автомобілем Також вони побачили автомобіль, який збив на пр-ті Перемоги одного із хлопців, а інший вищезазначений хлопець підбіг до даного автомобіля та почав бити по ньому ногами, виражатися нецензурною лайкою та кричати, що він збив його друга. Один із хлопців, якого збив автомобіль, знаходився в машині швидкої допомоги. В судовому засіданні свідок серед обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не змогла впізнати тих хлопців, які були учасниками вищезазначеного інциденту, пояснивши це тим, що з моменту події минуло майже 4 роки і вона вже не пам`ятає облич хлопців. Свідок повідомила, що вона не була свідком побиття обвинуваченими неповнолітнього потерпілого та замахом на заволодіння останніми транспортним засобом потерпілої. Свідок повідомила, що не може стверджувати, що обвинувачені під час вищезазначених подій перебували в стані наркотичного або алкогольного сп`яніння;

- показання свідка ОСОБА_28 який під час судового провадження дав суду показання про те, що з обвинуваченими знайомий, перебуває у дружніх відносинах. Того дня він разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 були на весіллі. Ввечері на мікроавтобусі їх підвезли до м. Києва. Вони викликали таксі, та ловили автомобілі, в них було достатньо коштів, щоб оплатити послуги таксі. ОСОБА_12 підійшов до автомобіля, який стояв на вулиці перпендикулярно проспекту Перемоги, щоб запитати, чи зможуть їх підвезти додому, оскільки автомобіль стояв заведеним. Що відбувалося, коли ОСОБА_12 підійшов до автомобіля, він не чув. ОСОБА_12 сів на пасажирське сидіння біля водія, де перебував хвилин 15 приблизно. Водія вказаного автомобіля за цей час він не бачив, жодних дій ним не вчинялося. Він не бачив, як ОСОБА_12 виходив з автомобіля, В цей час він відійшов до магазину попити кави та коли повернувся, то дізнався, що ОСОБА_12 збив автомобіль. Він знаходився на відстані 10-15 метрів від вказаного автомобіля. Не пам`ятає, чи відкривалися водійські двері, чи хтось із сторонніх осіб підходив до вказаного автомобіля. Не пам`ятає, чи була якась метушня біля вказаного автомобіля, щоб ОСОБА_12 чи ОСОБА_13 з кимось билися чи наносили комусь тілесні ушкодження. Того дня він вживав алкоголь, але не багато, чи вживали алкоголь ОСОБА_12 та ОСОБА_13 він не знає. Про будь-яку домовленість між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо заволодіння транспортним засобом він не чув.

Крім того, прокурором на підтвердження винуватості обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчинені інкримінованих їм кримінальних правопорушень надано та досліджено судом:

- постанова керівника Київської місцевої прокуратури № 8 від 11.01.2016 про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0011336, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2015 (а.с. 997-98, т.1);

- постанова Київської місцевої прокуратури № 8 від 26.01.2016 про об`єднання матеріалів досудових розслідувань у кримінальних провадженнях за № 0011336 від 15.11.2015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, та за № 0000825 від 26.01.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, в одне провадження під № 0011336 (а.с. 99-100, т.1);

- протокол огляду місця події від 15.11.2015 р. із ілюстративною таблицею (а.с. 101-111, а.с. 114-126, т.1);

- постанови про прилучення речових доказів від 17.11.2015, а саме автомобіля Форд д.н.з. НОМЕР_1 та куртки ОСОБА_12 (а.с. 112-113, т.1);

- копія довідки Київської міської клінічної лікарні № 17 від 15.11.2015, згідно якої у ОСОБА_12 виявлені множинні забої та садна голови (а.с. 127, т.1);

- виписний епікриз Київської міської клінічної лікарні № 17 від 15.11.2015 № 1617, згідно якого у ОСОБА_12 виявлено: множинні забої та садна голови, алкогольне сп`яніння (а.с. 128, т. 1);

- копія протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою від 15.11.2015 р. (а.с. 129-135, т.1);

- копія висновку експерта №2241/Е (а.с. 136-137, т. 1);

- висновок експерта №109/тр від 02.12.2015 р. (а.с. 140-143, т. 1);

- протокол отримання зразків для експертизи від 23.11.2015, згідно з яким відібрано у ОСОБА_13 зразки папілярних візерунків пальців рук для проведення експертизи (а.с. 144-145, т. 1);

- протокол отримання зразків для експертизи від 23.11.2015 р. (а.с. 146-147, т. 1);

- висновок експерта №198/д від 08.12.2015 з ілюстративною таблицею (а.с. 149-163, т. 1);

- постанова про прилучення речових доказів від 11.01.2016-слідів пальців рук ОСОБА_12 (а.с. 164, т.1);

- копія рапорту старшого слідчого Святошинського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_14 про реєстрацію даного рапорту до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень при вчиненні кримінальних правопорушень та інших подій Святошинського УП ГУНП в м. Києві за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України (а.с. 6, т.3);

- копія повідомлення від 26.01.2015 старшого слідчого Святошинського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_14 прокурору Київської місцевої прокуратури № 8 про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000825 (а.с. 7, т.3);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.11.2015 р. (а.с. 86-87, т.3);

- рапорт інспектора УПП в м. Києві від 15.11.2015 р. (а.с. 88, т.3);

- заявою ОСОБА_8 від 15.11.2015 про залучення до кримінального провадження № 0011336 як потерпілої (а.с. 115, т.4).

Суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі та зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Отже, вирок суду першої інстанції згідно з вимогами ст. 370 КПК України відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені зазначеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, які ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції всупереч положенням ст. 94 КПК України не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достатності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достовірності та взаємозв`язку, прийнявши рішення щодо виправдання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 недостатньо мотивувавши його, є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При вирішенні питання про достатність доказів, установлених під час змагального судового розгляду, для визнання особи винуватою суди мають керуватися приписами частин 2 та 4 ст. 17 КПК України, згідно з якими ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Така позиція узгоджується з приписами ч. 3 ст. 62 Конституції України.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом повинно бути доведено всі обставини, які в силу ст. 91 КК України належать до предмета доказування та мають правове значення для правильної кваліфікації діяння.

Вирішення таких питань має бути здійснено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення та захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, було спростовано фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Крім того, про стандарт доказування "поза розумним сумнівом" неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Зокрема, у справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 87 КПК України докази, отримані внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу є недопустимими.

Суд першої інстанції, керуючись законом, всебічно, повно та неупереджено дослідив наявні у справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, з чим і погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги, в яких зазначено, що судом не взято до уваги як доказ вини обвинувачених довідку №21468 із травмпункту Святошинського району міста Києва на ім`я ОСОБА_16 та протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.11.2015 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 серед представлених осіб впізнала ОСОБА_13 , який знаходився четвертим зліва на право як особу, яка здійснила злочин проти неї, слід зазначити нступне.

Медичною довідкою №21468, яка видана ОСОБА_16 /т. 1 а.с. 172/, підтверджується факт отримання побутової травми 15.10.2015 року, тобто за місяць до зазначених в обвинувальному акті подій. Крім того, у висновку експерта №2457/Е /т. 1 ас. 169/ вказано, що "на момент звернення за медичною допомогою 15.11.2015 року о 3 год. 50 хв. ОСОБА_16 були встановлені наступні діагнози "Забій лівої виличної ділянки. Забій лівої верхньої кінцівки", які достатнім обсягом об`єктивних клінічних даних не підтверджені (відсутність опису стану м`яких тканин зазначених ділянок, обсяг якого (опису) надавав би можливість судити про характер змін, які були виявлені лікарями під час надання медичної допомоги та ненадання медичної документації з приводу зазначених подій). Тому, відповідно п.п. 4.6, 4.13.1 та 4.13.4 "Правил", слід утриматися від судово-медичної оцінки встановлених діагнозів".

Отже, висновком не встановлено ні характеру, ні ступені тяжкості тілесних ушкоджень.

Щодо посилань прокурора з приводу того, що місцевий суд помилково визнав недопустимими окремі докази, зокрема, автомобіль "Ford Escort" д.н. НОМЕР_1 , куртку матерчату, 2 сліди пальців руки ОСОБА_12 слід, зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

В т. 1 а.с. 229-232 містяться Протоколи про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, в якому зазначено, що слідчий надав ОСОБА_13 та його захиснику ОСОБА_11 доступ до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування №0011336 від 15.11.2015 р. в підшитому і пронумерованому стані в 2 томах: том 1 на 216 арк., том 2 на 127 арк.; ОСОБА_12 та його захиснику ОСОБА_10 доступ до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування №0011336 від 15.11.2015 р. в підшитому і пронумерованому стані в 2 томах: том 1 на 216 арк., том 2 на 130 арк.

Отже, сторона захисту мала можливість ознайомитися тільки із вказаними двома томами. Жодний речовий доказ не був пред`явлений стороні захисту, в суд речові докази також не були надані.

Відповідно до п. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Щодо висновку експерта №198/д від 08.12.2015 року з ілюстрованою таблицею, згідно якого слід пальця ріки розміром по осях 29Х15 мм залишений мізинцем лівої руки ОСОБА_12 слід долонної поверхні руки з розміром по осях 88х95 мм - долонною поверхнею лівої руки ОСОБА_12 . Слід пальця руки розміром по осях 17х26 мм залишений не ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а іншою особою. Даний доказ не підтверджує вини ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Щодо зразків вилучених слідів пальців рук, які містяться в конверті, приєднаного до Висновку експертизи №198/д /т.1 а.с. 149/, то конверт не містить печатки слідчого, однак, в протоколі огляду місця події зазначено, що вилучені зразки папілярних візерунків пальців рук опечатані печаткою слідчого. В поясненнях до протоколу зазначалося, що експерт, який його оглядав, вже отримав конверт без печатки.

Оскільки, відповідні відомості, які містяться в протоколах відносно цих об`єктів не були відкриті стороні захисту, також висновок експерта про ці об`єкти, не можуть бути визнані судом як допустимі докази.

З приводу показань потерпілої ОСОБА_8 , слід зазначити, що остання як і ОСОБА_9 не були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції, що підтверджується журналом та аудіозаписом судового засідання, також, в суді апеляційної інстанції відмовились надавати будь-які показання, у зв`язку з цим як суд першої інстанції так і апеляційний позбавлені можливості перевірити їх показання, а тому не бере до уваги показання вказаних осіб як доказ вини обвинувачених.

Щодо показань свідка ОСОБА_15 то слід вказати, що його показання були зі слів дружини ОСОБА_8 , яка, як вище вказано, відмовилась давати показання в суді, а показання з чужих слів не можуть бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень ч. 2 ст. 97 КПК України.

З показань свідка ОСОБА_19 вбачається, що безпосереднім очевидцем інкримінованих кримінальних правопорушень обвинуваченим він не був, про намагання заволодіти транспортним засобом знає лише зі слів якоїсь жінки, тобто з чужих слів.

В показаннях свідка ОСОБА_17 не міститься підтверджень в діях ОСОБА_13 та ОСОБА_12 будь-якого кримінального правопорушення.

Факт відшкодування обвинуваченими потерпілій ОСОБА_21 шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, на який посилається в апеляційній скарзі прокурор, не є фактом визнання вини. Законом передбачені випадки відшкодування шкоди незалежно від вини заподіювача шкоди.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно відмовив стороні обвинувачення в дослідженні аудіо файлів допиту потерпілих в іншому складі суду, а також протоколів допиту потерпілих під час досудового розслідування, зокрема в судових засіданнях від 23.10.2018 року та 18.07.2019 року не беруться до уваги колегією суддів, оскільки, згідно з ч. 1 ст. 319 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 2 цієї статті, суд вмотивованою ухвалою може прийняти рішення про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді, якщо таке рішення не може негативно вплинути на судовий розгляд та за умови дотримання таких вимог:

1) сторони кримінального провадження, потерпілий не наполягають на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійсненні судом до заміни судді;

2) суддя, що замінив суддю, який вибув, ознайомився з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згоден з прийнятими судом процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені до заміни судді.

Однак, сторони кримінального провадження наполягали на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійснені судом до заміни судді, отже, докази, які були досліджені під час судового розгляду до заміни судді, не можуть бути покладені в основу рішення суду, тому судовий розгляд в даній справі відбувався заново.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність законного представника потерпілого в судовому засіданні 16.05.2019 року та під час судових дебатів 15.11.2019 року не є підставами для скасування вироку суду, оскільки тоді він був вже повнолітнім, крім того, ніхто не заперечував проводити розгляд справи без участі законного представника, а тому права потерпілого не були порушені.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0011336, внесеному 15.11.2015 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 296 КК України залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_29 з ю б і н ОСОБА_30 . М и к о л ю ОСОБА_31 Ш р о л ь