ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2149/18 Номер провадження 11-кп/814/942/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем
судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004441, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 червня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Залишено без розгляду цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину.

Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено долю речових доказів та порядок стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, 25.12.2017 приблизно о 17 год. 36 хв., ОСОБА_7 рухався зі швидкістю близько 40-50 км/год., в темний час доби, при ввімкненому зовнішньому міському електроосвітленні, по мокрому асфальтобетонному покриттю лівої смуги проспекту Лесі Українки, який має по дві смуги руху в кожному напрямку, зі сторони вул. Козацької в напрямку вул. Керченської м. Кременчука Полтавської області, керуючи автомобілем «ВАЗ - 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В цей же час в районі будинку № 98 по проспекту Лесі Українки м. Кременчука, на проїзну частину вийшла пішохід ОСОБА_9 , яка почала перетинати дорогу по нерегульованому пішохідному переходу зліва на право, відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ - 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці водій ОСОБА_7 не зменшивши швидкість та не зупинивши свій транспортний засіб перед нерегульованим пішохідним переходом, не надав переваги у русі пішоходу, тим самим порушив вимоги п.п. 18.1 Правил дорожнього руху України де відповідно вказано:
- " Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека,"
виїхав на пішохідний перехід та допустив наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля на потерпілу ОСОБА_9 .
В результаті наїзду потерпіла ОСОБА_9 , згідно з висновком комісійної судово - медичної експертизи № 89 від 21.09.2020 року, отримала наступні тілесні ушкодження: закритий багато уламковий внутрішньо суглобовий через виростковий через блоковий переломовивих дистального метаепіфізу правої плечової кістки зі зміщенням та розходженням уламків, рани м`яких тканин правого ліктьового суглобу (крапкові); відкритий внутрішньосуглобовий уламковий перелом кісток правого колінного суглобу: медіального (внутрішнього) виростку стегнової кістки, латерального (зовнішнього) виростку великогомілкової кістки, голівки малогомілкової кістки; гемартроз правого колінного суглобу; рвана рана по передньо-бічній поверхні верхньої третини правої гомілки; закритий 3-х кісточковий перелом правого гомілково-ступневого суглобу: заднього краю великогомілкової кістки, медіальної (внутрішньої) кісточки великогомілкової кістки та латеральної (зовнішньої) кісточки малогомілкової кістки зі зміщенням; компресійний перелом тіла 5-го грудного хребця (І ст.); перелом крайових відділів остистого відростку 11-го грудного хребця зі зміщенням; відривні переломи крайових відділів поперечних відростків 2-3-4-го поперекових хребців ліворуч зі зміщенням назовні й догори; закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, рана м`яких тканин правої скроневої ділянки, множинні садна шкіри правої частини обличчя та голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати загальної працездатності більш ніж на третину.
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 144 від 19.03.2018 в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ - 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог п.18.1 «Правил дорожнього руху України», для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ВАЗ - 21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачаються невідповідності з вимогами п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної події.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, пом`якшити покарання ОСОБА_7 , призначивши його із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 3 років обмеження волі, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не враховано можливості виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання, а також прийнято необґрунтоване рішення щодо позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Просить звернути увагу на досудову доповідь, у якій міститься висновок про можливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі, який сформований на підставі інформації що характеризує особистість обвинуваченого, низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення.

Крім того, ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання та останнім місцем роботи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, частково відшкодував матеріальну шкоду завдану потерпілій придбав ліки на загальну суму 65 917,11 грн., не оспорює суму моральної шкоди 150 000 грн., яку планує по мірі фінансових можливостей виплатити.

Вважає, що обставини ДТП не свідчать про грубість порушень ПДД ОСОБА_7 , оскільки в момент ДТП була темна пора доби, йшов дощ, що ускладнило видимість, через що обвинувачений не одразу помітив потерпілу. Потерпілу ОСОБА_7 помітив за 5-7 метрів і застосував екстрене гальмування, що не дало можливості уникнути ДТП.

Відразу після наїзду на потерпілу, обвинувачений викликав швидку медичну допомогу та поліцію, в ході розгляду кримінального провадження активно сприяв розкриттю злочину та щиро розкаявся у скоєному.

ОСОБА_7 також просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, так як він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, яких необхідно возити до навчальних закладів, на лікування тощо.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подану в інтересах останнього апеляційну скаргу та просили задовольнити її з підстав у ній наведених.

До суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 та її представник адвокат ОСОБА_10 не з`явилися, звернулися із заявою про розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 у їхню відсутність. У своїй заяві вказали про часткове відшкодування обвинуваченим потерпілій моральної шкоди та, у зв`язку з цим, не заперечували проти застосування судом апеляційної інстанції до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, вважаючи за можливе його виправлення без реального відбування покарання в місцях позбавлення чи обмеження волі.

Прокурор вказав на можливість врахування позиції потерпілої та звільненні обвинуваченого від відбування основного покарання, а в задоволенні інших вимог апеляційної скарги сторони захисту просив відмовити.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 не у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства, тому вирок підлягає зміні на підставі наступного.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особо, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження - є правильним, належним чином мотивованим та учасниками судового провадження не оскаржуються.
В апеляційній скарзі захисник не згідний із призначеним судом першої інстанції покаранням та просить його пом`якшити із застосуванням положень ст. 75 КК України, а також не призначати додаткове покарання. Так, за твердженням сторони захисту, судом першої інстанції взагалі не враховано висновок Центру пробації, що міститься у досудовій доповіді, відповідно до якого виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі, останній має на утриманні двох неповнолітніх дітей, частково відшкодував заподіяну шкоду. Вказує на те, що, не дивлячись на наявність полісу обов`язкового страхування та обов`язку страхової компанії сплатити матеріальну та моральну шкоду обвинувачений не заперечує вирок суду в частині вирішення цивільного позову про стягнення лише з нього моральної шкоди без урахування укладеного ним договору із ПАТ «Страхова компанія «Універсальна». Звертає увагу на погодні умови та темну пору доби, що сприяли вчиненню кримінального правопорушення.

Колегія суддів частково погоджується із мотивами апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем роботи характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання це щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність неповнолітніх утриманців, часткове відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про можливість звільнення від відбування покарання, суд врахував думку потерпілої, яка наполягала на реальному покаранні, однак зважив на наявність обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався дійшов переконання про можливість застосування положень ст. 69 КК України та призначити покарання ОСОБА_7 з реальним його відбуванням, перейшовши до іншого більш м`якого виду покарання, ніж передбачене санкцією.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував наступні обставини: висновки досудової доповіді про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання в місцях позбавлення чи обмеження волі; обвинувачений повністю відшкодував потерпілій матеріальну шкоду в сумі 65 917,11 грн., про що свідчить висновок вказаний у резолютивній частині вироку про відмову в задоволенні цивільного позову потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди.

При цьому колегія суддів додатково враховує часткове відшкодування обвинуваченим потерпілій моральної шкоди в сумі 100 000 грн. та думку потерпілої ОСОБА_9 , яка не заперечувала проти звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням.

Думка потерпілої не є вирішальною при призначенні покарання, однак у даному випадку підлягає врахуванню з огляду на те, що кримінальне правопорушення вчинено з необережності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, а тому до ОСОБА_7 слід застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням.

Інші доводи сторони захисту про не призначення обвинуваченому додаткового покарання є безпідставними. Суд першої інстанції у своєму вироку дав ґрунтовну відповідь про необхідність призначення додаткового покарання, з чим погоджується і колегія суддів. Так, судом правильно враховано приписи п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, де вказано, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 та ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами… При цьому судом правильно враховано те, що злочин є тяжким, ДТП сталася на пішохідному переході та потерпіла правил дорожнього руху не порушувала, від незаконних дій обвинуваченого настали тяжкі наслідки та потерпілій ОСОБА_9 на сьогодні встановлено І групу інвалідності. Твердження обвинуваченого про неврахування судом що в той день були складні погодні умови та подія сталася у темну пору доби є безпідставними, адже згідно ПДР саме на водія покладається обов`язок під час керування транспортним засобом враховувати дорожню обстановку, в тому числі погодні умови, обмеження видимості, стан дорожнього покриття, тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи в цій частині апеляційних вимог безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки та покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України з`являтися на реєстрацію в уповноважені органи з питань пробації в терміни, встановлені цією службою; повідомляти уповноважені органи з питань пробації про зміну місця роботи, проживання і навчання.

В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4