Справа № 202/1568/21
Провадження № 1-кс/202/539/2022
УХВАЛА

01 лютого 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представників власника майна - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000039 від 02.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого 02.08.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000039 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється прокурорами Дніпропетровської обласної прокуратури.

26.01.2022 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000039 від 02.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Дане клопотання, згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано слідчому судді 26.01.2022 року.

В своєму клопотанні прокурор, з метою збереження речового доказу, а також запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, просить накласти арешт на об`єкти нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , та квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , шляхом заборони їх відчуження.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представники власника майна ОСОБА_6 - адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про арешт майна,посилаючись на необґрунтованість клопотання та не доведеність прокурором необхідності накладення арешту на вищезазначене майно.

Представник власника майна Компанії Сівілком Лімітед в судове засідання не з`явився, що відповідно до ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Перевіривши доводи клопотання, додані матеріали на підтвердження підстав для накладення арешту, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя дійшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000039 від 02.08.2016 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В рамках даного кримінального провадження, 21.01.2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Постановою прокурора відділу прокурату Дніпропетровської області від 12.06.2018 року квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення №№ 17, АДРЕСА_1 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000039.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Такі відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з заходів забезпечення кримінального провадження, а отже відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя зобов`язаний врахувати:1) правову підставу для арешту майна;2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , прокурор посилається на те, що дане нерухоме майно є предметом вчинення злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України для речового доказу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту вказаної норми випливає, що припущення про те, що певне майно було об`єктом протиправних дій, не є підставою для накладення на нього арешту, якщо дане майно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди, або не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У той же час клопотання прокурора про арешт майна не містить посилання на вищевказані обставини та обґрунтування їх наявності. Прокурором у клопотанні не доведено, що квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , як матеріальні об`єкти зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно положень ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується для досягнення дієвості кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У своєму клопотанні прокурор не наводить достатнього обґрунтування того, що ризики відносно предмету арешту, які не були реалізовані протягом тривалого періоду досудового розслідування, істотно збільшилися.

З урахуванням викладеного, клопотання прокурора про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , та квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , шляхом заборони їх відчуженняу кримінальному провадженні № 0000039 від 02.08.2016 року задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000039 від 02.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1