УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000784 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, маючого середню освіту, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

- визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року, відносно ОСОБА_6 змінити, призначити ОСОБА_6 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Захисник в своїй апеляційній скарзі вказує, що обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно не визнав пом`якшуючою обставиною, відсутність заподіяної шкоди потерпілій ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_6 добровільно видав викрадений ним раніше телефон.

Вважає, що держава шляхом накладення арешту на єдине джерело до існування ОСОБА_6 , який являється особою похилого віку, інвалідом, пенсіонером, без визначеного місця проживання, грошові кошти, що отримуються останнім у вигляді мінімальної пенсії за віком, фактично самостійно спровокувала ОСОБА_6 до вчинення крадіжок, змусивши виживати.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом встановлено, що 14 жовтня 2020 року о 10:45 год. ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні ТЦ "Ідея", розташованому за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 2А/2, діючи повторно, переслідуючи корисливі мотиви та мету незаконного власного збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з приміщення магазину ФОП ОСОБА_9 , вважаючи що діє непомітно для оточуючих громадян, таємно викрав мобільний телефон "Xiaomi Redmi Note 5", вартістю 4 000 грн.
Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 4 000 грн.

Крім того, 24 листопада 2020 року о 16-17 год. ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні магазину "Єва" ТОВ "РУШ", розташованому за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 21/1, діючи повторно, переслідуючи корисливі мотиви та мету незаконного власного збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, вважаючи, що діє непомітно для оточуючих громадян, таємно викрав майно ТОВ "РУШ", а саме парфуми "Armand Basi L Eau Pour Homme" 125 мл., вартістю 456 грн. 94 коп.
Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ТОВ "РУШ" матеріальний збиток у сумі 456 грн. 94 коп.
Крім того, 25 листопада 2020 року о 16:28 год., ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні магазину "Єва" ТОВ "РУШ", розташованому за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 21/1, діючи повторно, переслідуючи корисливі мотиви та мету незаконного власного збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, вважаючи, що діє непомітно для оточуючих громадян, таємно викрав майно ТОВ "РУШ", а саме парфуми "Calvin Klein Euphoria" 30 мл., вартістю 438 грн. 74 коп.
Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ТОВ "РУШ" матеріальний збиток у сумі 438 грн. 74 коп.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 25 листопада 2020 року о 16:48 год., ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні магазину "Єва" ТОВ "РУШ", розташованому за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 21/1, діючи повторно, переслідуючи корисливі мотиви та мету незаконного власного збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, вважаючи, що діє непомітно для оточуючих громадян, таємно викрав майно ТОВ "РУШ", а саме парфуми "Антоніо Бандерас" Спіріт 100 мл., вартістю 289 грн. 07 коп.
Після чого, ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ТОВ "РУШ" матеріальний збиток у сумі 289 грн. 07 коп.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме як таємне викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній сказі, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КК України, апеляційним судом не перевірялись.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 фактично порушує питання про недотримання судом першої інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як слідує з положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Щодо призначеного покарання, апеляційний суд також зазначає, що згідно роз`яснень, викладених у п.п.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує із рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Вказаних норм суд першої інстанції не дотримався в повному обсязі.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, пославшись на обставини справи, особу обвинуваченого, який маючи не зняті судимості за корисливі злочини та злочин проти життя, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисні корисливі злочини, також врахував щире каяття, похилий вік, та інвалідність і обрав самий суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення, а саме позбавлення волі.

При цьому, визначаючи найсуворіший вид з числа передбачених за інкриміноване кримінальне правопорушення, суд не мотивував рішення щодо неможливості застосування менш суворого виду покарання, які визначені санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції не в повному обсязі врахував відношення обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення та даних про його особу.

Зокрема, його повне визнання вини, добровільне висловлення щодо вчиненого, дачі показань, висвітлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, добровільне повернення викраденого майна потерпілій ОСОБА_9 , а також те, що він є особою похилого віку, хворіє на ряд тяжких захворювань та потребує стаціонарного лікування, являється інвалідом, без визначеного місця проживання, та на його кошти, а саме пенсію, що являється єдиним джерелом до існування, державою було накладено арешт.

За такого, суд апеляційної інстанції вважає, що призначивши ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 місяців, суд першої інстанції хоч і не вийшов за межі санкції вказаної частини статті закону про кримінальну відповідальність, але за своїм видом та розміром це покарання є явно несправедливим через свою суворість.

Враховуючи наведене, на підставі ч. 2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції, приходить до переконання про необхідність пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, до 6 (шести) місяців арешту, що не виходить за межі санкції ч. 2 ст. 185 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а від так, і про задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 та зміну вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року, стосовно ОСОБА_6 змінити.

Пом`якшити, призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту строком на 6 (шість) місяців.

В іншій частині оскаржуваний вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді