Провадження № 1-в/638/851/22
УХВАЛА
Іменем України
11 січня 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

за участю секретаря- ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника установи

виконання покарань - ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_5 з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5 зазначив, що з часу відбування покарання в Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25) він постійно працює, має два заохочення, не має стягнень, займається спортом, позитивно характеризується адміністрацією установи, не має порушень режиму відбування покарання, вважає, що вже став на шлях виправлення, тому є підстави для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав своє клопотання, просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки вчинив останній злочин в період іспитового строку, до того вчиняв неодноразово злочини майнового характеру, раніше неодноразово судимий. Засуджений не приймає участь в роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, заяву про участь у программі діференціьовано-виховного впливу написав перед сроком, який передує звільненню.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого, а також клопотання засудженого, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 з наступних підстав.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.03.2019 року визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 20.10.2020 року на підставі ст. ст. 537, 539 КПК України визначено покарання за наявності кількох вироків: вироку Комінтерновського районного суду міста Харкова 12.10.2018 року та вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.03.2019 року. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комінтерновського районного суду міста Харкова від 12.10.2018 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 7 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.03.2019 залишено без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 14 грудня 2018 року, кінець строку відбування покарання 14 липня 2022 року.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 21.12.2018 року. З 27 лютого 2020 року засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)».

Відповідно до характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_6 , погодженої з заступником начальника із соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_7 , від 05 травня 2021 року, засуджений за період відбування покарання випадків порушення вимог режиму тримання не допускав, адміністрацією заохочувався, дисциплінарних стягнень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, до праці ставиться посередньо, намагається виконувати доручену роботу у повному обсязі. Не приймає участь в роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально-корисну активність в організаціях їх роботи.

За весь час відбування покарання ОСОБА_5 має заохочення: подяку від 13 листопада 2020 року за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року), умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2019 року за вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

Пунктом 2 Постанови ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Засуджений ОСОБА_5 зазначив, що судові витрати у розмірі 850 грн., які стягнуті за вироком суду, станом на час розгляду клопотання ним не погашені.

Відповідно до витягу з протоколу №41 від 16 вересня 2020 засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким - у направленні матеріалів до суду для вирішення питання про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким відмовлено на підставі ст.82 КК України, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

За усними поясненнями представника установи виконання покарань лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_4 засуджений ОСОБА_5 до праці ставиться посередньо, під час виконання робіт потребує постійного контролю.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Таким чином, вивченням матеріалів особової справи, судом встановлено, що відомості, які містяться в них, не підтверджують процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання. Обставини, які з`ясовані судом, не дають підстави для висновку, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2019 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування та вважає подання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.537,539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк з моменту отримання ним копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1