Провадження №11-сс/824/4817/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката, який діє в інтересах
заявника (власника майна) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою заявника (власника майна) ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001091 від 05.11.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361, ч.2 ст.209 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

25 червня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0001091 від 05.11.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361, ч.2 ст.209 КК України, а саме на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_9 3/8 частини, ОСОБА_10 1/4 частини, ОСОБА_8 1/4 частини, ОСОБА_11 1/8 частини.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року вказане клопотання задоволено та накладено арешт на вказане у ньому нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_9 3/8 частини, ОСОБА_10 1/4 частини, ОСОБА_8 1/4 частини, ОСОБА_11 1/8 частини. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що арешт на вказане майно накладається з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

На вказану ухвалу слідчого судді заявник (власник майна) ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її необґрунтовано через неврахування слідчим суддею всіх обставин справи. Стверджує, що арешт на квартиру накладено безпідставно, оскільки у даному кримінальному провадженні він не є підозрюваним, і матеріали клопотання не містять жодних доказів про його причетність до злочинів, а саме до кібератак на відповідні компаній, а виступає лише як власник майна та свідок, який у рамках даного кримінального провадження, надав усі свідчення вчасно та у повному обсязі. Окрім цього вказує, що арештоване майно було набуто ним у власність задовго до вчинення подій, що є предметом кримінального правопорушення, воно належить йому та його близьким родичам на праві спільної часткової власності. Також зазначає, що він здійснює підприємницьку діяльність з 2012 року, зареєстрований як фізична особа-підприємець, щорічно сплачує усі необхідні податки та декларує свій дохід, а отже грошові кошти за рахунок яких придбано відповідне майно, належать йому на законних підставах, а те, що арештоване майно може бути речовим доказам, є лише припущенням слідства. Просить скасувати ухвалу слідчого судді, якою було накладено арешт на майно.
Також, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, пославшись на те, що строк був пропущений з поважних причин, про час та місце розгляду клопотання від повідомлений не був, а про існування оскаржуваної ухвали йому стало відомо тільки 27.07.2021 року.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді просив залишити без змін, як законну та обґрунтовану;
адвоката, який діє в інтересах заявника (власника майна) ОСОБА_9 ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі;

ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини третьої зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Разом з цим встановлено, що розгляд клопотання відбувся без виклику власника майна чи його адвоката, про існування оскаржуваної ухвали слідчого судді власнику майна стало відомо 27.07.2021 року. Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_9 , строк на апеляційне оскарження не пропущено, у зв`язку з чим він поновленню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді, Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001091 від 05.11.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361, ч.2 ст.209 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР становить інформація від компетентних органів Республіки Корея, відносно злочинної діяльності групи осіб, які використовуючи віддалене кероване шкідливе програмне забезпечення отримали доступ до серверів корейських компаній, та як наслідок подальшого розповсюдження шкідливої програми-вимагача для блокування інформації та подальшого витребування викупу за розблокування інформації.

Також, за відомостями отриманими від компетентних органів Республіки Корея установлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_8 , який не маючи офіційних доходів, які спів розмірні з його видатками, купує у свою приватну власність транспортні засоби, цінне нерухоме майно, земельні ділянки та інше, таким чином своїми діями спрямовує на приховання чи маскування незаконного походження коштів або іншого майна, одержаних унаслідок вчинення предикатного діяння.

Як установлено досудовим розслідуванням, згідно відомостей Київського міського бюро технічної інвентаризації, житловий будинок з надвірними прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності за ОСОБА_9 3/8 частини, ОСОБА_10 1/4 частини, ОСОБА_8 1/4 частини, ОСОБА_11 1/8 частини.

15 червня 2021 року постановою слідчого слідчої групи Головного слідчого управління НП України ОСОБА_12 , квартиру АДРЕСА_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001091 від 05.11.2020 року,

25 червня 2021 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано за ОСОБА_9 3/8 частини, ОСОБА_10 1/4 частини, ОСОБА_8 1/4 частини, ОСОБА_11 1/8 частини, із забороною користування, розпорядження та відчуження.

Разом з тим, постановляючи ухвалу, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Прокурором в клопотанні про арешт майна зазначено, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження до об`єктів нерухомості має на меті запобігти можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна, яке визнано речовим доказом, та відповідно до ст.170 КПК України на таке майно може бути накладено арешт з метою його збереження.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прокурором не доведені, а слідчим суддею не перевірені правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження, матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 .

Відомості про вчинення ОСОБА_9 злочину, до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені.

Не доведено значення вказаного майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_2 , зберегло на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361, ч.2 ст.209 КК України, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, колегія суддів з наданих апеляційному суду матеріалів провадження не вбачає.

Таким чином, клопотання не містить достатніх та допустимих, у розумінні ст.86 КПК України, доказів які б підтверджували причетність ОСОБА_9 , до обставин, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, і жодних висновків компетентних органів щодо його незаконної діяльності до клопотання не долучено.

При цьому, вказаний у клопотанні об`єкт нерухомого майна, а саме квартира АДРЕСА_2 на законних підставах перейшла у власність ОСОБА_9 .

Так, з наданих апеляційному суду матеріалів, а саме свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2008 року посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.10.2008 року, вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 була успадкована, право на спадщину було оформлено в установленому законом порядку.

Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності на інші речові права на нерухомі речі, зокрема, спадкове майно, підлягає державній реєстрації.
Тобто, право власності у набувача на таке майно виникає з моменту державної реєстрації.
Отже, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 набув 17.10.2008 року.

Таким чином, об`єкт нерухомого майна, на який було накладено арешт, був набутий ОСОБА_8 задовго до вчинення подій, які є предметом кримінального провадження, а тому таке майно жодним чином не може бути набуте злочинним шляхом.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, та з метою конфіскації майна, як виду покарання, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

За таких обставини, які вказують на необ`єктивність судового розгляду, апеляційна скарга заявника (власника майна) ОСОБА_9 , підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року, про арешт майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокуроравідділу організації процесуального керівництва та підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0001091 від 05.11.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361, ч.2 ст.209 КК України, а саме на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано за ОСОБА_9 3/8 частини, ОСОБА_10 1/4 частини, ОСОБА_8 1/4 частини, ОСОБА_11 1/8 частини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявника (власника майна) ОСОБА_9 , задовольнити.

Ухвалу слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001091 від 05.11.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361, ч.2 ст.209 КК України, а саме на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_9 3/8 частини, ОСОБА_10 1/4 частини, ОСОБА_8 1/4 частини, ОСОБА_11 1/8 частини, із забороною користування, розпорядження та відчуження, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу організації процесуального керівництва та підтримання обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо кіберзлочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0001091 від 05.11.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.361, ч.2 ст.209 КК України, а саме на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано за ОСОБА_9 3/8 частини, ОСОБА_10 1/4 частини, ОСОБА_8 1/4 частини, ОСОБА_11 1/8 частини, із забороною користування, розпорядження та відчуження, відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4