Справа № 147/556/21
Провадження № 1-кп/147/82/21
ВИРОК
іменем України

26 серпня 2021 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000076 від 02.04.2021 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, учасника бойових дій, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
08.09.2020 Ладижинським міським судом Вінницької області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт строком 120 годин.
19.10.2020 старшим інспектором Тростянецького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_4 під підпис, ознайомлено з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, роз`яснено вимоги статі 325-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що у разі ухилення від відбування суспільно корисних робіт він може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а у випадку злісного ухилення від відбування стягнення - до кримінальної відповідальності за ст.389-2 Кримінального кодексу України. Того ж дня, старшим інспектором Тростянецького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_4 під підпис видано направлення до Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області за №42/21/1095-20 від 19.10.2020 для відбування вказаного адміністративного стягнення, згідно якого останній мав приступити до виконання суспільно корисних робіт не пізніше 21.10.2020.
Однак, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, до визначеного місця відбування адміністративного стягнення не з`явився, причини неявки не повідомляв, у зв`язку із чим 29.12.2020 Тростянецьким районним судом Вінницької області ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП (ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт), та накладено адміністративне стягнення у виді одного дня арешту.
У подальшому, 23.02.2021 ОСОБА_4 власноруч, під підпис, отримав направлення до Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області за №42/21/305-21 від 23.02.2021 для відбування вказаного адміністративного стягнення, згідно якого останній мав приступити до виконання суспільно корисних робіт не пізніше 25.02.2021.
Директором Тростянецької селищної установи з благоустрою Гайсинського району Вінницької області 24.02.2021 видано наказ №16-к, яким ОСОБА_4 прийнято на посаду робітника з благоустрою, затверджено графік відбування адміністративного стягнення. Однак, ОСОБА_4 станом на 09.03.2021 відпрацював 16 годин суспільно корисних робіт і в подальшому на роботу не з`являвся, без поважних на те причин.
ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що відповідно до ст. 325-1 КУпАП та розділів ХІ-ХV Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно-корисних робіт, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №475/5 від 19.03.2013, повинен дотримуватися встановлених законодавством умов та порядку відбування адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт, будучи повторно належним чином ознайомлений з його порядком та умовами відбування, будучи особою, яку притягнуто згідно постанови Тростянецького районного суду Вінницької області від 29.12.2020 у справі №147/1212/20 до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді дискредитації правосуддя та авторитету правоохоронних органів, та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи з прямим умислом, направленим на невиконання обов`язку відпрацювати суспільно корисні роботи, визначені постановою суду, безпідставно, шляхом нез`явлення без поважних причин для виконання суспільно корисних робіт до Тростянецької селищної установи з благоустрою Гайсинського району Вінницької області, порушив вимоги п.п. 13.3 розділу ХІІІ «Умови виконання постанов суду про застосування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт», «Порядок виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт», і таким чином злісно ухилився від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, призначених згідно постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.09.2020 у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 389-2 КК України, а саме злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України визнав повністю та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння злочину. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст. 349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 та «Боротюк проти України» від 16.12.2010, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Враховуючи думку учасників справи та вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому роз`яснено.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 389-2 КК України, доведена у повному обсязі та суд кваліфікує його дії як злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Так, згідно ст. 12 КК України діяння, передбачене ст. 389-2 КК України є нетяжким злочином.

Судом також, встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд приймає до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, його щире каяття, яке виразилось в тому, що винний повністю усвідомив неправильність своїх дій та щиро шкодує про вчинене.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає, що обвинуваченому для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, слід визначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст.389-2 КК України, із звільненням від відбування покарання відповідно до ст.ст. 75,76 КК України із встановленням йому іспитового строку для випробування, оскільки вважає, що виправлення обвинуваченого можливе і без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-368, 369, 374 КПК України, ст. ст. 65-67, 75,76, 389-2 КК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку виконає покладені на нього обов`язки та не вчинить нового кримінального правопорушення.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1