Справа № 524/2214/20
Провадження 1-кп/524/130/22
УХВАЛА

27.01.2022 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Автозаводського районного суду м. Кременчука кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за 0000124, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Яроші Глобинського району Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

14.06.2012 року Шевченківським районним судом м.Києва за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 рік;

24.01.2014 року Апеляційним судом м.Києва за ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 186 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі;

04.11.2019 року звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Автозаводського районного суду м.Кременчука перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні поставлено питання про продовження міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_3 просив продовжити міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, строк дії запобіжного заходу закінчується, проте не відпали ризики, передбачені ст.. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 при розгляді питання про продовження тримання під вартою покаладалась на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив змінити відносно нього запобіжний захід на більш м`який.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, приходить до наступних висновків:

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 30.11.2021 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.01.2022 року включно.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 закінчується, однак, завершити кримінальне провадження неможливо, за кримінальним провадженням проведено підготовче судове засідання, обвинувальний акт призначено до судового розгляду, відкрито судовий розгляд, оголошено обвинувальний акт та встановлено порядок вивчення доказів, були допиані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, серед яких є такі, як тримання під вартою та домашній арешт.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_5 інкриміновані кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, покарання за вчинення яких, у разі доведеності вини, передбачено від 4 років до 6 років позбавлення волі. Тому у суду є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Після відкриття сторонами доказів, зокрема анкетних даних свідків, спеціалістів, експертів, враховуючи, що судовий розгляд за кримінальним провадженням ще не закінчено, існує велика ймовірності впливу та чинення тиску з боку обвинуваченого ОСОБА_5 на потерпілих та свідків, які ще судом не були допитані, тобто існування на даній стадії розгляду вказаного кримінального провадження ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 одружений, офіційно не працює, що свідчить про нестійкість соціальних зв`язків, останньому пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів. Крім того, ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не втратив своєї актуальності. Так, ОСОБА_5 був засуджений 24.01.2014 року до 7 років 6 місяців позбавлення волі та 04.11.2019 року був звільнений з місць позбавлення волі, належних висновків не зробив та 10.01.2020 року, 03.02.2020 року, 09.02.2020 року, 13.02.2020 року, 14.02.2020 року, 24.02.2020 року вчинив нові кримінальні правопорушення.

На даній стадії судового провадження та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі доведеності вини та визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень ЄС з прав людини «Прокопенко проти України» та «Лабітта проти Італії», суд приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Тяжкість злочинів не є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час відсутні докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики на даний час втратили свою актуальність.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, виходячи з цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне з урахуванням часу, необхідного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, з метою повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, подальшої доставки обвинуваченого до судового засідання, запобіганню перешкоджанню розгляду кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення, міру запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого необхідно продовжити.
На даний час об`єктивних даних, або документальних підтверджень про зміну підстав та виключення ризиків щодо запобіжного заходу з часу його продовження з 30.11.2021 року ні захисником, ні обвинуваченим суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки в цей час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, а також оцінюючи сукупність обставин, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
В зв`язку із чим обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на 60 днів, а саме: до 27.03.2022 року включно.

Керуючись ст.ст. 331, 369, 392 КПК України, суд ,

П О С Т А Н О В И В :

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, до 27.03.2022 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_15