"18" листопада 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що у 2016 році група невстановлених осіб шахрайським шляхом, з використанням підроблених документів заволоділи квартирою АДРЕСА_2 .
Крім того, ОСОБА_6 , 20.07.2016 року, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, з метою заволодіння вищевказаною квартирою, під час допиту в якості свідка у кримінальному провадженні, надав слідчому завідомо неправдиві показання.
Також, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 в 2016 році звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 , та визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2 , яка містила завідомо неправдиві відомості, щодо родинних стосунків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..
Крім того, згідно інформації КП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », встановлено, що зазначений об`єкт нерухомості, а саме кв. АДРЕСА_2 , не є житловим приміщенням, тобто квартирою, а використовувалась як майстерня для механіків по обслуговуванню ліфтів.
Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.08.2019 №6132/9-19 відповідно до інформації наданої ІНФОРМАЦІЯ_4 свідоцтво про право власності за № НОМЕР_1 від 14.07.1994 на квартиру АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_7 не видавалось.
Інформація щодо приватизації квартири АДРЕСА_2 відсутня, тобто квартира не була приватизована.
Свідоцтво про право власності за № НОМЕР_1 від 14.07.1994 видавалося на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , на ОСОБА_9 , а не на ОСОБА_7 ..
За адресою: АДРЕСА_4 , зареєстрованих осіб не було, правовстановлюючі документи щодо переведення з нежитлового приміщення в житлове дільницею № НОМЕР_2 КП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не надавались.
Згідно інформації голови правління ЖК « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 05.09.2019 № 4 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 з 13.01.1971 по 01.03.2013 рік. Підстава зняття з реєстрації у зв`язку зі смертю останньої.
Так, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 померла за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_5 .
Місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_7 з 1971 року до 2013 року по день смерті є АДРЕСА_5 .
ОСОБА_7 ніколи не проживала, не була зареєстрована та не була власником квартири АДРЕСА_2 .
Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_7 11.10.2016 ІНФОРМАЦІЯ_8 , державним реєстратором ОСОБА_10 на підставі копії свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_3 від 14 липня 1994 на ім`я ОСОБА_7 .
Таким чином, реєстрація квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_7 була здійснена після її смерті, по підробленому свідоцтву про право власності на житло по паспорту, який не було здано після її смерті.
Слідчий ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності, клопотання підтримала, та просила задовольнити.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_9 надіслав заяву про проведення розгляду клопотання за відсутності представника суду.
Неприбуття цих осіб за судовим викликом, відповідно до ч.4 ст. 163 КПК України, не є перешкодою для розгляду цього клопотання.
В главі 15 КПК України визначений та регульований спосіб вилучення речей і документів у особи, у володінні якої вони знаходяться, шляхом тимчасового доступу до них.
Так, відповідно до ч.1 ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
За змістом ч.5 ст.163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
Рада суддів України у рішеннях від 04.02.2016 № 12 та від 04.11.2016 року № 73 зазначила, що незалежність суддів є складовою права на справедливий суд, з огляду на це потрібно враховувати, що не може бути виправданим потребами досудового розслідування застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема тимчасовий доступ до речей і документів, а також отримання матеріалів судових справ (копій документів, які містяться у справі, тощо) щодо справ, які перебувають у провадженні судді, або справ, розгляд яких не є завершеним (рішення у справі не набрало законної сили; справа переглядається в апеляційному чи касаційному порядку, за нововиявленими обставинами; не вичерпані всі процесуальні можливості оскарження судових рішень).
Зі змісту ч.ч.3, 4 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою
для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року N 8 суддя не зобов`язаний давати будь-які пояснення щодо розглянутих справ або справ, які знаходяться в його провадженні, а також надавати їх будь-кому для ознайомлення, крім випадків і порядку, передбачених законом.
Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.
Незалежність і недоторканність суддів гарантуються статтями 126 та 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя є незалежними та керуються верховенством права.
Частиною третьою статті 6 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
Відповідно до статті 48 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
З огляду на зазначене, та те, що кримінальне провадження, доступ до матеріалів якого слідчий прохає надати, на даний час перебуває в провадженні ІНФОРМАЦІЯ_9 , будь-яких рішень за результатами його розгляду судом не прийнято, слідчий суддя вважає, що не може бути виправданим потребами досудового розслідування застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема тимчасовий доступ до матеріалів судової справи, та вилучення будь-яких документів зі справи є втручанням у здійснення правосуддя, а тому у задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 159, 163, 164, 165, 166, 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - ОСОБА_1