ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/49/22 Справа № 212/1930/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000178 від 22 січня 2020 року, за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2021 року щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України
за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, із покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
Цим вироком задоволено частково цивільний позов ОСОБА_5 й стягнуто з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином суму в розмірі 249848 грн. 24 коп., й в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн. 00 коп. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, за таких обставин.
Так, 21 січня 2020 року, близько 11 годині 00 хвилин, перебуваючи на «СТО сервіс», розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, Покровський район, вул. Електрозаводська, 40 дізнався про те, що в цей час, біля вказаного «СТО сервіс», на ремонті, знаходиться автомобіль марки «Ford Mondeo» д/н НОМЕР_1 , чорного кольору, який належить раніше знайомому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким ОСОБА_7 перебував у неприязних відносинах. В цей час, у ОСОБА_7 в зв`язку з неприязними відносинами до ОСОБА_5 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на умисне знищення майна останнього шляхом підпалу.
Того ж дня, близько 11 години 10 хвилин, ОСОБА_7 , керуючись зазначеним злочинним умислом, спрямованим на скоєння умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, з метою помсти, усвідомлюючи характер вчинюваних дій, реалізуючи вказаний злочинний умисел, спрямований на умисне знищення чужого майна, а саме автомобіля марки «Ford Mondeo» д/н НОМЕР_1 , чорного кольору, який належить ОСОБА_5 , достовірно знаючи про наявність запальної речовини на території «СТО сервіс», розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, Покровський район, вул. Електрозаводська, 40, оскільки неодноразово відвідував його, зайшов до вказаного сервісу, звідки взяв пляшку з невстановленої рідиною, яка містить пально-мастильні матеріали (бензин, гас, дизельне паливо тощо) та маючи при собі невстановлену запальничку, таким чином підшукав знаряддя вчинення злочину, після чого вийшов з приміщення «СТО сервісу».
21 січня 2020 року, близько 11 години 15 хвилин, ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати біля «СТО сервіс» розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, Покровський район, вул. Електрозаводська, 40, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на скоєння умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, з метою помсти, усвідомлюючи характер вчинюваних дій, за допомогою невстановленої рідини, яка містить пально-мастильні матеріали (бензин, гас, дизельне паливо тощо) умисно облив автомобіль марки «Ford Mondeo» д/н НОМЕР_1 , чорного кольору, та за допомогою невстановленої запальнички умисно підпалив вказаний автомобіль, внаслідок чого виникла пожежа, в результаті якої вогнем було знищено автомобіль марки «Ford Mondeo» д/н НОМЕР_1 , чорного кольору, вартістю 238797 гривень. Після чого ОСОБА_7 , з місця скоєного злочину зник. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 була заподіяна майнова шкоду на загальну суму 238797 гривень.
Також ОСОБА_7 21 січня 2020 року близько 15 години 00 хвилин знаходячись біля гаражу № НОМЕР_2 блока № НОМЕР_3 ГБК «Зоряний», який розташований по вул. Електрозаводська в Покровському районі м. Кривого Рогу, дізнався про те, що вказаний гараж, належить раніше знайомому ОСОБА_5 , з яким ОСОБА_7 продовжував перебувати у неприязних відносинах. В цей час, у ОСОБА_7 в зв`язку з неприязними відносинами до ОСОБА_5 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на умисне знищення та пошкодження майна останнього шляхом підпалу.
22 січня 2020 року близько 04 години 00 хвилин ОСОБА_7 реалізуючи злочинний умисел, спрямований на умисне знищення та пошкодження майна ОСОБА_7 шляхом підпалу, прибув до гаражу № НОМЕР_2 блока № НОМЕР_3 ГБК «Зоряний», який розташований по вул. Електрозаводська в Покровському районі м. Кривого Рогу, де з метою помсти, усвідомлюючи характер вчинюваних дій, за допомогою невстановленої рідини, яка містить пально- мастильні матеріали (бензин, гас, дизельне паливо тощо) умисно залив її у вентиляційний отвір (цеглину шлакоблоку з відкритими отворами) гаражу № НОМЕР_2 блока № НОМЕР_3 ГБК «Зоряний», який розташований по вул. Електрозаводська в Покровському районі м. Кривого Рогу та за допомогою невстановленої запальнички умисно підпалив вказаний гараж, внаслідок чого виникла пожежа, в результаті якої вогнем було пошкоджено приміщення гаражу № НОМЕР_2 блока № НОМЕР_3 ГБК «Зоряний» в Покровському районі м. Кривого Рогу та знищено майно, а саме: плити «OSВ» розміром 2,500*1,250 м., в кількості 4 штуки вартістю 702,68 гривень; пінопласт в листах ПСБ-25 розмір 1000x500x50мм, в кількості З штук вартістю 37,05 гривень; повітряну пузирчату плівку 65 мк - 150 см х 100 м., в кількості 1 рулон вартістю 380,24 гривень; фільтр салону Denso DCF037P на Mercedes A-Class в кількості 1 штука вартістю 273, гривень; повітряний фільтр «Wix Filters WA6538» на Mercedes A-Class в кількості 1 штука вартістю 190,82 гривень; масляний фільтр «Wix Filters WL7513» на Mercedes A-Class, в кількості 1 штука вартістю 120,37 гривень; сайлентблоки ричагів LEMFORDER 36750 01 на Mercedes A-Class, в кількості 8 штук, вартістю 5371,76 гривень; набір інструментів 130 одиниць TOPTUL 1/2", 1/4", 3/8" GCAI130B в кількості 1 штука в коробці чорного кольору, в кількості 1 штука вартістю 3974,22 гривень, таким чином на загальну суму 11050,87 гривень. Після чого ОСОБА_7 , з місця скоєного злочину зник. В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 була заподіяна майнова шкоду на загальну суму 11050,87 гривень.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Цивільний позов задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи свої вимоги, представник потерпілого вважає, що вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Так, представник потерпілого вказує, що висновки суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 суперечать фактичним обставинам вчиненого злочину, викладеним в мотивувальній частині вироку, оскільки суд, в порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, не вірно зазначив в мотивувальній частині вироку ознаки вчиненого ним злочину, кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 194 КК України, а саме за ознаками умисного знищення, пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, в той час, як органом досудового розслідування ОСОБА_7 інкримінувалося вчинення цього злочину за ознаками умисного знищення, пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу. Окрім цього, суд безпідставно не взяв до уваги те, що обвинувачений має не зняту та непогашену судимість за вчинення умисного злочину за ч. 3 ст. 303 КК України, та знову вчинив умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України, та безпідставно не врахував цю обставину - рецидив злочину, як таку, що обтяжує покарання. Також, суд формально віднісся до визначення щирості каяття, визнаючи цю обставину як пом`якшувальну, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані на підтвердження того, що засуджений намагався будь-яким чином допомогти потерпілому, компенсувати спричиненну шкоду.
Разом з цим, представник потерпілого не погоджується з висновком суду в частині розв"язання цивільного позову, оскільки, на переконання адвоката, суд не в повній мірі врахував, що потерпілий зазнав значних душевних страждань, пов`язаних з порушенням звичного способу життя, внаслідок сильних душевних хвилювань через втрату належного йому майна.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого та його представника, які підтримали свої апеляційній вимоги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення скарги, прокурора, яка просила вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам.
Перевіряючи доводи представника потерпілого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам вчиненого злочину, з огляду на те, що органом досудового розслідування було інкриміновано ОСОБА_7 вчинення злочину за ч. 2 ст. 194 КК України за ознаками умисного знищення, пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу, в той час, як суд визнав його винуватим у вчиненні цього злочину, за ознаками умисного знищення, пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, є безпідставними з огляду на таке.
Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, характеризується діями, які полягають у знищенні чи пошкодженні майна, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки.
Як видно з обвинувального акту ОСОБА_7 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України за ознаками умисного знищення, пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом підпалу.
Водночас, відповідно до примітки 3 до статті 185 КК України у статтях 185-191, 194 цього Кодексу, визнається вчинення злочину у великих розмірах, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення.
Апеляційним судом встановлено, що на момент вчинення ОСОБА_7 злочину - 21 січня 2020 року, неоподатковуваний мінімум доходів громадян становив 1051 грн, а тому для наявності в діях обвинуваченого кваліфікуючої ознаки "великі розміри", сума заподіянної потерпілому злочином шкоди, повинна була складати не менше 262750 грн.
Отже, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини провадження, та те, що загальна сумма заподіянної цим злочином шкоди становить 249847,87 грн., що не перевищує в 250 і більше разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, провівши розгляд провадження, у відповідності до положень ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, дійшов обгрунтованих висновків про необхідність виключення із обвинувачення такої кваліфікуючої ознаки, як "заподіяння шкоди у великих розмірах".
Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що шкода у великих розмірах є наслідком, який виступає криміноутворюючою ознакою лише для ч. 1 ст. 194 КК України, і не є необхідною для кваліфікації дій особи за ч. 2 цієї статті. При цьому, обов`язковою характеристикою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, є не наслідки (шкода у великих розмірах), а саме діяння (спосіб вчинення), оскільки воно в цьому випадку має більшу суспільну небезпеку порівняно зі шкодою у великих розмірах.
Наведене узгоджується із судовою практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року (провадження № 51-1581км18).
Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, та порушень закону України про кримінальну відповідальність, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію її дій, як про це йдеться в апеляційній скарзі представника потерпілого, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із приписами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 194 КК України в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, звертався за медичною допомогою до лікаря психіатра з 2004 року по 2009 рік з приводу органічного розладу особистості обумовленої перенесеною ЧМТ, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем мешкання характеризується добре, не одружений; інвалідності не має, а також те, що обвинуваченим вчинялись фактичні дії на часткове відшкодування шкоди, шляхом направлення поштового грошового переказу, проте кошти не були прийняті потерпілим.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину, із застосуванням положень ст. 75 КК України, зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованого злочину, без його реального відбування, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Посилання апелянта на необхідність врахування, в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому рецидиву злочину, не заслуговують на увагу.
Так, з системного аналізу кримінально-правових норм, передбачених ч. 2 ст. 86, ч. 3 ст. 88, ст.ст. 89, 90 КК України видно, що такими, які не мають судимості, є особи, яких засуджено за вироком суду та повністю звільнено від відбування покарання на підставі акта амністії. Отже, звільнення від відбування покарання на підставі акта амністії скасовує кримінально-правові наслідки вчинення злочинів й з моменту засудження за вироком зі звільненням від відбування покарання особа вважається несудимою.
Згідно з наявними матеріалами провадження ОСОБА_7 раніше засуджувався за вироком Саганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.02.2015 до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого був звільнений, на підставі ст. 2 Закону України Про амністію від 08.04.2014.
Отже, з моменту набрання чинності обвинувального вироку суду, згідно з яким ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію» від 08.04.2014, він є особою, яка не має судимості, тому суд правильно встановив відсутність обставин, що погіршують становище обвинуваченого, зокрема рецидиву злочинів.
Доводи апелянта про те, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, також є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні.
При цьому, суд належним чином врахувавши вказані обставини, а також те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, займається суспільно- корисною працею, має на утриманні дочку, за місцем проживання характеризується добре, дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, й належним чином мотивував вказане у своєму рішенні, внаслідок чого відповідні доводи представника потерпілого також не заслуговують на увагу.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, й підстав вважати його занадто м`яким, не убачається.
Що стосується доводів апелянта про неправильне вирішення судом цивільного позову потерпілого в частині відшкодування завданної злочином моральної шкоди, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на таке.
За змістом ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого; шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під час визначення розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди частково, зважив на всі наведені потерпілим у позові вимоги, а саме тяжкість понесених моральних страждань, їх тривалість, та належним чином обґрунтував прийняте рішення.
Як видно з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_5 , керуючись положеннями ст. 128 КПК України, подав цивільний позов, в якому просив, зокрема стягнути з обвинуваченого 200000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Суд першої інстанції, ухвалюючи щодо ОСОБА_7 обвинувальний вирок, врахувавши, що протиправними діями обвинуваченого, які виразилися у спричинені потерпілому матеріальної шкоди внаслідок втрати майна, що призвело до моральних страждань, та до вимушених змін у його звичному способі життя, а також розмір втраченого майна, тривалість вимушених змін, глибину душевних страждань, виходячи з принципів розумності та справедливості, задовольнив цивільний позов частково та ухвалив стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого, зокрема в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000грн.
На переконання колегії суддів, визначений судом розмір моральної шкоди відповідає понесеним потерпілим моральним стражданням, та є справедливим, а тому підстави для його збільшення у колегії суддів відсутні.
Отже, з огляду на викладне, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі представника потепілого мотивів, не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4