ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0001201 від 26.07.2021 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого раніше неодноразово судимого:

- АДРЕСА_2 за ч.2 ст. 140 КК України, - застосовано міри медичного характеру;

- Першотравневим р/с м.Чернівці 23.05.2005 р. за ч.2 ст. 185 КК України,- до 1 року 6 місяців обмеження волі, звільнено з зали суду на підписку про невиїзд;

- Першотравневим р/с м.Чернівці 13.07.2005 р. за ч.2 ст. 185, 71 КК України, - до 1 року 2 місяців позбавлення волі;

- Першотравневим р/с м.Чернівці 27.12.2007 р. за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, 70 КК України, - до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 13.10.2011 р. згідно постанови Хмільницького м/с Вінницької обл. від 04.10.2011 р. на підставі ст.3П «Б» ЗУ «Про амністію» від 08.07.2011 р.;

- Шевченківським р/с м.Чернівці 30.05.2012 р. за ч.3 ст. 185 КК України, - до 3 років позбавлення волі;

- Шевченківським р/с м.Чернівці 24.07.2015 р. за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 70

ЄУНСС №727/8406/21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_7
Провадження №11-кп/822/468/21 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 185 КК України
КК України, - до 2 років позбавлення волі. Звільнений 07.12.2016 р. згідно ухвали Шевченківського р/с м. Львів від 29.11.2016 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 4 міс. 8 дн.;

- Шевченківським р/с м.Чернівці 22.11.2019 р. за ч.1 ст. 309 КК України, - до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- Першотравневим р/с м.Чернівці 22.06.2021 року за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2021 року.

Цим вироком, ОСОБА_6 , - визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і за його вчинення призначено йому покарання у виді 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22.06.2021 року та остаточно до відбуття призначено ОСОБА_6 покарання у виді 1 (один) рік 7 (сім) місяців позбавлення волі.

Обраховано строк відбуття покарання з 20.08.2021 року. Зараховано у строк відбуття покарання за даним вироком, часткове відбуття покарання за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22.06.2021 року з урахуванням вимог ст. 72 КК України.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Доводи апеляційних вимог.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі не погоджується із вироком районного суду в частині призначеного покарання.

Вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо міри покарання, не взяв до уваги його пом`якшуючі обставини та призначив надто суворе покарання у виді 1 рік 7 місяців позбавлення волі.

Прокурор, в своєму запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , вказав, що апеляція останнього є необґрунтованою, безпідставною та задоволенню не підлягає.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

25 липня 2021 року близько 13 год. 57 хв., ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів та метою особистого збагачення, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання їх негативних наслідків, повторно, перебуваючи за адресою м. Чернівці вул. Воробкевича, 31-А у приміщенні під`їзду №10, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, викрав велосипед марки «Avanti ASTRA 24 біло рожевого кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/126-21/6623 ТВ від 28.08.2021 року на момент вчинення злочину могла становити 4112 грн..

В подальшому ОСОБА_6 , сівши на вказаний велосипед, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив шкоду потерпілому ОСОБА_8 на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, визнав повністю, надав покази, у яких підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Обвинувачений ОСОБА_6 , підтримав подану ним апеляційну скаргу і наполягав на її задоволенні. Просив змінити вирок суду першої інстанції та призначити йому більш м`яке покарання.

Прокурор просив вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого без задоволення, вважаючи їх неналежними та недоведеними.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження щодо заявлених апеляційних вимог обвинуваченим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд скориставшись правом (ст. 349 ч.3 КПК України), проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило, а тому відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів, перевіривши в межах апеляційної скарги матеріали даного кримінального провадження, вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.

Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі, щодо надто суворої міри покарання призначеної йому, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі щодо суворості призначеного йому покарання є безпідставними й жодним чином не підтвердженими, а також не спростовують висновків суду в цій частині.

Згідно з приписами ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, зокрема і обмеженої осудності, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Встановлення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України, полягає у з`ясуванні судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 (рік) 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися несправедливим через його суворість.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії не тяжких злочинів. Також, судом першої інстанції взято до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (8 разів), в тому числі і за вчинення аналогічних корисливих злочинів, останній злочин вчинив в період не знятої та не погашеної судимості, офіційно не працевлаштований, матеріальну шкоду від вчиненого злочину не відшкодував, з 2005 року перебуває на обліку в Чернівецькому обласному наркологічному диспансері з діагнозом «залежність від опіоїдів».

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 до обставин, що пом`якшують покарання враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Проте, судом взято до уваги й те, що ОСОБА_6 вину у вчиненому визнав повністю, щиро кається, позитивно характеризується за місцем проживання.

На думку колегії суддів, всі ці обставини й дали суду можливість призначити ОСОБА_6 покарання, в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, варто уваги й те, що ОСОБА_6 раніше відбував покарання за скоєння корисливих злочинів в умовах ізоляції від суспільства та був звільнений умовно-достроково від відбування покарання. Отже, обвинувачений будучи неодноразово судимим за скоєння майнових злочинів, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий злочин.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ, який у п.77 рішення в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначив про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так, апеляційна інстанція наділена дискреційними повноваженнями щодо визначення кінцевого покарання за вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, проте враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що визначене судом покарання є обґрунтованим, вмотивованим.

На думку суддів апеляційної інстанції, покарання у виді позбавлення волі на певний строк забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Всупереч доводам обвинуваченого ОСОБА_6 , оскаржений вирок районного суду в частині призначеного судом останньому покарання, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Більш конкретних та змістовних доводів, які б вказували на суворість призначеного покарання, в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_6 не заявлено, як і не обґрунтовано належним чином своїх доводів щодо покарання в апеляційній скарзі. За таких обставин, апеляційна скарга учасника кримінального провадження задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3