ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/3164/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/405/21 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 06 березня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізюм, Харківської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не засудженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 4 (чотири) роки. До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Покладено на засудженого ОСОБА_7 обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом з реалізацією завдань кримінального провадження, зокрема для проведення процесуальних дій; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Згідно вироку 12 червня 2019 року, близько 00 години 30 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу гуртожитку, що знаходиться по вул. Шевченко, в с. Стара Гнилиця, Чугуївського району, Харківської області, побачив автомобіль марки ВАЗ 2101, бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , після чого у ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, переконавшись, що його дії залишаться непоміченими для сторонніх осіб, за допомогою викрутки, яка перебувала у нього при собі, зламав замикаючий пристрій автомобіля марки ВАЗ 2101, бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим проник до салону вказаного автомобіля. Впродовж своїх злочинних дій, ОСОБА_7 , знаходячись у салоні вказаного автомобіля, маючи спеціальні навички керування транспортними засобами, відламав замок запалювання та поєднавши наявні дроти до купи, тим самим привів двигун у дію та почав рухатись, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Враховуючи вищевикладене, своїми умисними злочинними діями ОСОБА_7 , спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди, відповідно до висновку експерта від 16.07.2019, у розмірі 10550,00 грн., що складає вартість колісного транспортного засобу ВАЗ 2101, 1975 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , з урахуванням умов та обмежень, зазначених в дослідницькій частині, на момент скоєння злочину, тобто станом на 11.06.2019.
Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
На вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити та призначити покарання на підставі ст. 75 КК України звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком від 1 до 3 років.
Вважає, що суд допустив істотне порушення, вказавши, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та звільнявся в порядку ст. 75 КК України. Посилається на положення ст. 88 КПК України. Суд призначив одне з найсуворіших покарань, не беручи до уваги, що прокурор просив більш м`яке покарання. Крім того, судом не в повній мірі враховані дані, що характеризують обвинуваченого, який працює на посаді водія в ТОВ «ЮТРІ», згідно характеристики позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання, де мешкає з бабусею, дідусем та дружиною. Бабуся та дідусь знаходяться на його утриманні. Шкода потерпілому була повністю відшкодована. Покарання за своїм розміром є явно несправедливим. Щиро розкаявся. Просив вибачення у потерпілого, активно сприяв у розкритті злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував, проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання щодо призначення покарання суд першої інстанції встановив, що обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ч. 1 ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого, те, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та звільнявся в порядку ст. 75 КК України, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі. Підстав для застосування положень ст. 75 КК України не встановив. Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки застосування ст. 75 КК України передбачає необхідність врахування тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
З фактичних обставин вчиненого вбачається, що ОСОБА_7 за допомогою викрутки, яка перебувала у нього при собі, зламав замикаючий пристрій автомобіля марки ВАЗ 2101, бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим проник до салону вказаного автомобіля, відламав замок запалювання та поєднавши наявні дроти до купи, тим самим привів двигун у дію та почав рухатись, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Враховуючи спосіб вчинення злочину, його тяжкість, корисливий мотив, дані, що характеризують особу обвинуваченого, судом призначено покарання, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом та розміром є пропорційним і співмірним вчиненому, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Крім того, судом призначено не найсуворіший вид покарання, оскільки санкція ч. 1 ст. 289 КК України також передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі. Обвинувачений посилається на те, що судом не враховано, що він працевлаштований в ТОВ «ЮТРІ». Однак як вбачається з довідки, наданої директором підприємства, ОСОБА_7 почав працювати в ТОВ «ЮТРІ» з 16.08.2019 року, тобто після вчинення злочину, яке мало місце 12.06.2019 року. На час судового розгляду в суді першої інстанції було встановлено, що обвинувачений не працює. ОСОБА_7 також посилається на наявність позитивних характеристик з місяця роботи, за місцем мешкання, вказує, що проживає з бабусею та дідусем, які знаходяться на його утриманні, з жінкою, без реєстрації шлюбу. Не зважаючи на соціальні зв`язки обвинуваченого, останній не утримався від вчинення кримінального правопорушення. Наявність у нього родини не стало перешкодою до протиправної поведінки. Вказівка обвинуваченого на те, що потерпілий не заявляв цивільного позову, не зменшує суспільної небезпечності вчиненого. Крім того, відповідно до заяви ОСОБА_8 він просив суд призначити ОСОБА_7 покарання у відповідності до КК України. (а.с.44)
Посилання обвинуваченого на положення ст. 88 КПК України, відповідно до якої докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, є безпідставними. Судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України не судимий. Обставина, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності, не була покладена в основу вироку для доведення винуватості, а врахована при призначенні покарання як обставина, що характеризує особу обвинуваченого вцілому. Таким чином порушень ст. 88 КПК України не вбачається. При цьому, притягнення до кримінальної відповідальності, про що зазначено у вироку, не є тотожним поняттю «судимість». Не зважаючи на наявність позитивних характеристик, ОСОБА_7 вчинив корисливий злочин, у зв`язку із чим з огляду на дискреційні повноваження суду при вирішенні питання щодо можливості застосування ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість, як і не вбачається обставин для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 06 березня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: