ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 678/529/20

Провадження № 11-кп/4820/75/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 13.02.2020 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 17 травня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Летичів Хмельницького району Хмельницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , непрацюючого, неодруженого, несудимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня затримання, з 20 год. 42 хв. 13 лютого 2020 року.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою - до набрання вироком законної сили залишено в силі.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати в дохід держави за проведення експертизи № 9.3-0050:20 від 09.04.2020 року в сумі 502,87 грн., № 9.3-0051:20 від 10.04.2020 року в сумі 184,81 грн., № 9.3-0052:20 від 14.04.2020 року в сумі 502,87 грн., № 9.3-0053:20 від 14.04.2020 року в сумі 343,84 грн., № 258 від 15.09.2020 року в сумі 23004,34 грн., № 259 від 01.09.2020 року в сумі 21273,92 грн., № 331 від 29.10.2020 року в сумі 13019,52 грн., № 260 від 11.09.2020 року в сумі 4700,01 грн., які підтверджуються довідками про витрати, а разом 63532,18 грн.
Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком місцевого суду, 12.02.2020 року в період часу з 15 год. до 16 год. ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_2 , побачивши на порозі будинку ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, якого привів ОСОБА_10 , штовхнув його в приміщення кімнати житлового будинку від чого, останній, впав на підлогу.
В подальшому між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_6 діючи умисно, з метою завдання тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, із прикладанням значної сили, наніс не менше 18-ти ударів кулаками рук в різні частини тіла ОСОБА_9 , чим спричинив тілесні ушкодження, згідно висновку експерта № 14 від 02.04.2020 року, у вигляді:
- підшкірних крововиливів лобно-тім`яної ділянки голови, правої підочної ділянки голови, правої скроневої ділянки голови з переходом на праву щоку, лівої скроневої ділянки голови, виличної ділянки голови зліва, бороди, тильної поверхні правої кисті, задньої поверхні середньої третини правого передпліччя, передньої поверхні черевної стінки зліва, в проекції крила лівої клубової кістки, бокової поверхні середньої третини лівого стегна, задньої поверхні середньої третини правого стегна; осаджень шкіри лобно-тім`яної ділянки голови, правої підочної ділянки, перенісся, тильної поверхні вказівного пальця правої кисті; крововиливів в м`які покриви з боку внутрішньої поверхні тім`яної ділянки голови більш зліва, тім`яно-скроневої ділянки голови справа, лобної ділянки голови справа, які мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки;
- підшкірних крововиливів правої підключичної ділянки, передньої поверхні грудної клітки в проекції грудини, передньо-бокової поверхні нижнього відділу грудної клітки зліва з переходом на передню поверхню черевної стінки, бокової поверхні нижніх відділів грудної клітки зліва; розривів м`яких тканин міжреберного проміжку 4-5 міжребер`я справа по середньо-ключичній лінії, нижньої долі правої легені по задній поверхні, середньої долі правої легені по задній поверхні, нижньої долі лівої легені по задній поверхні, капсули та паренхіми правої долі печінки по задній поверхні, крововиливів в ліву плевральну порожнину (близько 1,0л крові), в праву плевральну порожнину (близько 0,5л крові), у черевну порожнину (близько 1,0л крові), в тканину брижі тонкого кишечника, в тканину діафрагми справа, під плевру задньої поверхні нижньої долі правої легені, в навколониркову жирову клітковину лівої нирки; переломів грудини на рівні 2-3 ребер, 4-го ребра по білягрудинній лінії справа, 7,8 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, 2-7 ребер справа по середньо-ключичній лінії, 3-10 ребер зліва по передній аксілярній лінії, 4,5,7-10 ребер справа по задній аксілярній лінії, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Від спричинених ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , через короткий проміжок часу, помер на місці події.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_6 . Вказує, що, мотивуючи своє рішення, місцевий суд послався, як на доказ вини ОСОБА_6 , на суперечливі показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , які не підтверджують причетність обвинуваченого до вчинення даного кримінального правопорушення. Показання експерта ОСОБА_15 не можуть бути покладені в основу обвинувачення, оскільки у вироку він зазначений, як свідок, а при роз`ясненні вироку він надав пояснення, які не ґрунтуються на матеріалах судово-медичного дослідження. Вказує, що вирішуючи питання про судові витрати, суд першої інстанції не взяв до уваги, що жодна, із проведених експертиз, не обвинувачують, а виправдовують ОСОБА_6 . Сторона захисту переконує, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами. Крім того, місцевий суд не мотивував чому він призначив покарання ближче до максимальної межі санкції кримінального закону, за яким визнав винним обвинуваченого за умови позитивної характеристики та відсутності судимостей.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, потерпілу, яка вважає вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши частково докази, допитавши свідків, експерта, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.
Так, в судових засіданнях першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та показав, що 12.02.2020 року ОСОБА_9 привели додому в стані сильного алкогольного сп`яніння. Коли вів його в кімнату, щоб положити на ліжко спати, він один раз впав, оскільки не міг стояти на ногах. До цього у нього вже були тілесні ушкодження, однак він не придивлявся які саме. Коли лягав спати, близько 00 год., ОСОБА_9 був живий. Вранці побачив, що його брат помер. ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не наносив. Перебуваючи в будинку на ліжку, ще протягом декількох годин, від того часу як його доставили додому, брат був живий, так як подавав ознаки життя (кашляв, повертався, тощо), а він, в цей час, читав книжку.
Суд дійшов до правильного висновку, що дійсно між обвинуваченим та потерпілим, якого, у вказаний день, привели додому, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла суперечка.
До інших показань обвинуваченого суд правильно віднісся критично і сприймає їх як спосіб захисту, оскільки дані ним показання, в частині обставин нанесення тілесних ушкоджень та місця злочину, спростовують версію обвинуваченого, яку він повідомив суду. Так, повідомляючи про обставини вчинення злочину, ОСОБА_6 дав показання, які суперечать фактичним обставинам кримінального провадження і дослідженим доказам. Наявність у потерпілого численних тілесних ушкоджень спростовують версію ОСОБА_6 , що його брат, лише один раз впав, не втримавшись на ногах, коли обвинувачений вів його в кімнату, щоб положити на ліжко. Отже, дані показання обвинуваченого не підтверджують щире каяття, сприяння розкриттю злочину, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Разом з тим, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується наступними доказами.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_10 12.02.2020 року приблизно о першій годині дня, коли він повернувся з роботи додому, у квартирі, в якій він проживає спільно з ОСОБА_12 , крім неї, був ОСОБА_13 та ОСОБА_9 . Вони вживали горілку, яку приніс ОСОБА_13 за від`їзд у Польщу. Оскільки ОСОБА_9 був у сильному алкогольному сп`янінні, близько 15.30 год., він повів його до дому. Коли підійшли до вхідних дверей будинку, двері відчинив ОСОБА_6 і штовхнув ОСОБА_9 в середину кімнати, від чого останній впав на підлогу, тому він сказав ОСОБА_6 , що ОСОБА_16 не треба, той відповів: «йди звідси», і він пішов додому. Перебуваючи у квартирі ОСОБА_12 , ОСОБА_9 не падав і тілесні ушкодження не отримував. Коли вів його до місця проживання, то він, також не падав і не вдарявся. ОСОБА_9 , в квартирі ОСОБА_12 , ніхто тілесних ушкоджень не наносив. Про його смерть йому стало відомо зранку.

Свідок ОСОБА_12 , у суді першої інстанції, підтвердила, що 12.02.2020 року, після обіду, до неї прийшов ОСОБА_9 . В квартирі ще перебували ОСОБА_13 та ОСОБА_10 . Вони обідали та вживали алкогольні напої. Під час спілкування ОСОБА_9 жалівся, що брат ОСОБА_6 його ображає. Перебуваючи в квартирі, ОСОБА_9 ніхто тілесних ушкоджень не наносив,так як між ними конфліктних ситуацій не було. Оскільки ОСОБА_9 був в стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_10 повів його до дому. Коли повернувся, то розповів, що з будинку вийшов ОСОБА_6 , який насварившись на них, заштовхнув ОСОБА_9 в кімнату будинку, від чого останній впав на підлогу.

Такі показання свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 підтвердили і в судовому засіданні апеляційної інтсанції.

За показаннями свідка ОСОБА_13 , в суді першої інстанції, 12.02.2020 року він зайшов до ОСОБА_12 в гості, оскільки від`їжджав в Польщу. В квартирі були ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .. Під час розпиття ними спиртних напоїв ОСОБА_9 сильно сп`янів і тому, на вимогу ОСОБА_12 , ОСОБА_10 повів його додому. Повернувшись, хвилин за 10-15, ОСОБА_10 розповів, що коли привів ОСОБА_9 додому, то ОСОБА_6 відчинив двері і заштовхнув його в кімнату, від чого останній впав на підлогу. Коли він та ОСОБА_9 перебували у квартирі ОСОБА_12 , то між ними конфліктних ситуацій не виникало, тілесних ушкоджень один одному не спричиняли. Тілесних ушкоджень на ОСОБА_9 він не бачив.

Про те, що бували випадки, коли ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_9 , підтвердила в суді першої та апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_11 в суді першої інстанції. Крім того, свідок ОСОБА_11 показав, що, напередодні смерті, бачив на обличчі ОСОБА_9 синці, на що той сказав, що їх спричинив йому ОСОБА_6 , але при яких обставинах не повідомив.

Підстав ставити під сумнів показання цих свідків, на що є посилання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Показання, надані потерпілою та свідками, суд правомірно визнав допустимими доказами, оскільки в ході судового розгляду вони були отримані та досліджені судом безпосередньо, відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 КПК України. Ці показання свідків та потерпілої узгоджуються між особою і підтверджують обставини подій та не мають суперечностей. В ході судового розгляду судом не встановлено даних, що потерпілою чи свідками давались завідомо неправдиві показання.
Крім того, об`єктивно, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується даними:
- протоколу огляду місця події від 13.02.2020 року та ілюстрованою таблицею до нього (а.п. 11-35 Т. 2), з якого слідує,що в ході огляду виявлено та вилучено труп ОСОБА_6 та речі на місці події згідно з описом в присутності понятих;
висновку судово-медичної експертизи №14 від 02.04.2020 року (а.п. 99-103 Т. 2) відповідно до якого встановлено, що виявленні на тілі ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворилися незадовго до настання смерті від щонайменше 18-ти разової травмуючої дії тупих твердих предметів, а саме: підшкірних крововиливів лобно-тім`яної ділянки голови, правої підочної ділянки голови, правої скроневої ділянки голови з переходом на праву щоку, лівої скроневої ділянки голови, виличної ділянки голови зліва, бороди, тильної поверхні правої кисті, задньої поверхні середньої третини правого передпліччя, передньої поверхні черевної стінки зліва, в проекції крила лівої клубової кістки, бокової поверхні середньої третини лівого стегна, задньої поверхні середньої третини правого стегна; осаджень шкіри лобно-тім`яної ділянки голови, правої підочної ділянки, перенісся, тильної поверхні вказівного пальця правої кисті; крововиливів в м`які покриви з боку внутрішньої поверхні тім`яної ділянки голови більш зліва, тім`яно-скроневої ділянки голови справа, лобної ділянки голови справа, які мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки; -підшкірних крововиливів правої підключичної ділянки, передньої поверхні грудної клітки в проекції грудини, передньо-бокової поверхні нижнього відділу грудної клітки зліва з переходом на передню поверхню черевної стінки, бокової поверхні нижніх відділів грудної клітки зліва; розривів м`яких тканин міжреберного проміжку 4-5 міжребер`я справа по середньо-ключичній лінії, нижньої долі правої легені по задній поверхні, середньої долі правої легені по задній поверхні, нижньої долі лівої легені по задній поверхні, капсули та паренхіми правої долі печінки по задній поверхні, крововиливів в ліву плевральну порожнину (близько 1,0 л крові), в праву плевральну порожнину (близько 0,5л крові), у черевну порожнину (близько 1,0л крові), в тканину брижі тонкого кишечника, в тканину діафрагми справа, під плевру задньої поверхні нижньої долі правої легені, в навколониркову жирову клітковину лівої нирки; переломів грудини на рівні 2-3 ребер, 4-го ребра по білягрудинній лінії справа, 7,8 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, 2-7 ребер справа по середньо-ключичній лінії, 3-10 ребер зліва по передній аксілярній лінії, 4,5,7-10 ребер справа по задній аксілярній лінії, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Також не виключається можливість, що після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 міг самостійно пересуватися та здійснювати активні дії. В разі надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги не виключається можливість, що ОСОБА_9 міг залишитися живим.
В суді першої та пеляційної інстанції експерт ОСОБА_15 підтримав свій висновок та показав, що 13.02.2020 року проводив судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_9 , під час якої, в останнього, були виявлені тілесні ушкодження, зазначені у висновку експертизи № 14 від 02.04.2020 року. Причиною смерті стала закрита тупа травма грудної клітки та живота, що призвело до гострої внутрішньогрудної та внутрішньочеревної крововтрати. На думку експерта, з урахуванням висновку судово-медичної експертизи № 300, тілесні ушкодження, нанесені ОСОБА_9 , які призвели до його смерті утворилися незадовго до настання смерті, виникли внаслідок удару і не могли виникнути внаслідок падіння. Відбувся розрив печінки, легень, перелом грудної клітини, що є не характерними для падіння з висоти власного зросту та абсолютно виключається. Пошкодження м`яких тканин з крововиливом в місця перелому грудини утворилися від 0 до 40 хв. до настання смерті, тобто як відразу після нанесення перед смертю так і за 40 хвилин до настання смерті. Пошкодження м`яких тканин з крововиливом тім`яної ділянки голови утворилися від 0 до 40 хв. до настання смерті, тобто як відразу після нанесення перед смертю та і за 40 хвилин до настання смерті, крововилив брижі тонкого кишківника міг утворитися одномоментно з розривами печінки, і, в даному випадку, він міг утворитися від 30 хв. до 6 год. до настання смерті, пошкодження м`яких тканин з крововиливом, переломів 4-7 ребер справа утворилися від 0 до 40 хв. до настання смерті, крововилив в тканини діафрагми утворилися від 30 хв. до 6 год. до настання смерті, пошкодження м`яких тканин з крововиливом в навколо жирову клітковину лівої нирки утворилися від 0 до 40 хв. до настання смерті. Всі виявленні тілесні ушкодження утворилися від травмуючої дії твердих, тупих предметів. Дані тілесні ушкодження утворились незадовго до настання смерті від щонайменше 18-ти разової травмуючої дії тупих твердих предметів. Причиною смерті ОСОБА_9 стала закрита тупа травма грудної клітини та живота, що призвела до гострої внутрішньо грудної та внутрішньочеревної крововтрати.

- висновку судово-медичної експертизи №36 від 13.02.2020 року (а.п. 96 Т. 2), згідно з яким у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді подряпин шкіри тильної поверхні правої кисті, які могли утворитися від щонайменше одноразово травмуючої дії тупого твердого предмету, за строком давності відповідає приблизно 3-х денному терміну утворення до моменту проведення судово-медичної експертизи, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки, які могли утворитися при боротьбі та самообороні;
- висновку судово-медичної експертизи №36 від 24.02.2020 року (а.п. 104 Т. 2), відповідно до якого в крові трупа ОСОБА_9 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості 4,7%0 (проміле);
- висновку судово-медичної експертизи № 300 від 04.03.2020 року (а.п. 106-107), яким визначено завдані ОСОБА_9 тілесні ушкодження: набряк головного мозку; внутрішньооальвеолярні крововиливи у легенях; ділянки деструкції паренхіми печінки із дрібно вогнищевими крововиливами; в препаратах із м`яких тканин із: місця перелому грудини, тім`яної ділянки голови, переломів 4-7 ребер справа, м`яких тканин з крововиливом в навколо жирову клітковину лівої нирки вогнищеві крововиливи прижиттєвого характеру походження без запально-клітинних реакцій; в препаратах із брижі тонкого кишківника та тканини діафрагми - вогнищеві крововиливи, із прижиттєвим характером походження та клітинними реакціями; фрагментація м`язових волокон міокарда; помірний набряк строми міокарда; поширені ділянки емфіземи з дистелектазами у легенях; дистрофія нирок та печінки; розлади кровообігу у вигляді нерівномірного кровонаповнення, місцями малокров`я частини досліджуваних органів;
- висновку судово-криміналістичної експертизи № 38 від 01.04.2020 року (а.п. 109-113 Т.2), яка була проведена на підставі отриманих реконструйованих відрізках двох ребер з правої і лівої половини грудної клітки трупа ОСОБА_9 , з якого слідує, що у ОСОБА_9 було виявлено ушкодження: 4-те ребро справа одиночний, не пронумерований повний поперечний прямий або розгинальний перелом тіла з ознаками його повторної травматизації внаслідок послідуючого непрямого згинання, що міг утворитися від локальної дії на передню чи зовнішню поверхню тіла даного ребра якогось (невідомого за формою і розміром) твердого тупого травмуючого предмету; 6-те ребро зліва - одиночний, не пронумерований повний поперечний прямий або розгинальний перелом консолідованої кісткової мозолі тіла, що міг утворитися від локальної дії на передню чи зовнішню поверхню тіла цього ребра якогось (невідомого за формою і розміром) твердого тупого травмуючого предмету;
- висновку судово-медичної експертизи № 37 від 30.04.2020 року (а.п. 117-120 Т.2) з якого вбачається, що за обставин, вказаних обвинувачуваним (на час проведення експерименту підозрюваним) ОСОБА_6 , під час проведення слідчого експерименту від 29.04.2020 року, утворення виявлених на тілі ОСОБА_9 тілесних ушкоджень виключається;
- висновку судово-медичної експертизи № 38 від 30.04.2020 року (а.п. 124-127 Т.2) з якого слідує, що за обставин, вказаних свідком ОСОБА_10 , під час проведення слідчого експерименту від 29.04.2020 року, на тілі ОСОБА_9 могли утворитися тілесні ушкодження у вигляді: підшкірних крововиливів тильній поверхні правої кисті, задньої поверхні середньої третини правого передпліччя, бокової поверхні середньої третини лівого стегна, осадження шкіри на тильної поверхні вказівного пальця правої кисті, а от утворення усіх інших виявлених на тілі ОСОБА_9 тілесних ушкоджень - виключається;
- висновку судово-імунологічної експертизи № 113 від 03.03.2020 року (а.п.134-135 Т.2) з якого слідує, що кров ОСОБА_6 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО;
- висновку судово-імунологічної експертизи № 107 від 26.02.2020 року (а.п.139-140 Т.2) з якого слідує, що кров з трупа ОСОБА_9 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО;
- висновку біологічної експертизи № 9.3-0050:20 від 09.04.2020 року (а.п. 149-153 Т. 2) з якого слідує, що сліди крові на парі чоловічих черевиків з написом «Wentai», які були вилучені 13.02.2020 року під час огляду місця події, можуть належати як померлому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_6 (за наявності у нього пошкоджень із зовнішньою кровотечею), за умови змішування крові її походження можливе від осіб із зазначеними груповими властивостями, у тому числі від померлого ОСОБА_9 та від підозрюваного ОСОБА_6 ;
- висновку біологічної експертизи № 9.3-0051:20 від 10.04.2020 року (а.п. 158-161 Т. 2) з якого слідує, що сліди крові на кофті із написом «Everlast», яка належить ОСОБА_6 та була вилучена 13.02.2020 року, під час огляду місця події, можуть належати як померлому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_6 (за наявності у нього пошкоджень із зовнішньою кровотечею), за умови змішування крові її походження можливе від осіб із зазначеними груповими властивостями, у тому числі від померлого ОСОБА_9 та від обвинуваченого ОСОБА_6 ;
- висновку біологічної експертизи № 9.3-0052:20 від 14.04.2020 року (а.п. 166-170 Т. 2) з якого слідує, що сліди крові на штанах тактичного кольору хакі, які належать ОСОБА_6 та були вилучені 13.02.2020 року, під час затримання ОСОБА_6 , можуть належати як померлому ОСОБА_9 так і обвинуваченому ОСОБА_6 (за наявності у нього пошкоджень із зовнішньою кровотечею), за умови змішування крові її походження можливе від осіб із зазначеними груповими властивостями, у тому числі від померлого ОСОБА_9 та від обвинуваченого ОСОБА_6 ;
- висновку біологічної експертизи № 9.3-0053:20 від 14.04.2020 року (а.п. 175-179 Т. 2) згідно з яким, що сліди крові на куртці чоловічій світло-коричневого кольору, яка належить ОСОБА_6 та була вилучена 13.02.2020 року, під час затримання ОСОБА_6 , можуть належати як померлому ОСОБА_9 так і обвинувачено ОСОБА_6 (за наявності у нього пошкоджень із зовнішньою кровотечею), за умови змішування крові її походження можливе від осіб із зазначеними груповими властивостями, у тому числі від померлого ОСОБА_9 та від обвинуваченого ОСОБА_6 ;
- свідоцтва про смерть № 758 від 13.02.2020 року (а.а. 200 Т. 2) відповідно до якого ОСОБА_9 помер у віці 46 років ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті: закрита тупа травма грудної клітини та живота;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 29.04.2020 року за участю ОСОБА_10 (а.п. 210-214 Т. 2), під час якого ОСОБА_10 розповів та показав як він проводив ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_3 , до місця проживання ОСОБА_9 , а саме АДРЕСА_2 , і як ОСОБА_6 заштовхнув ОСОБА_9 в кімнату будинку, та як ОСОБА_9 впав;
- висновку судово-психіатричного експерта № 129 від 26.02.2020 року (а.п. 72-74 Т. 3) яким підтверджується, що ОСОБА_6 хронічно-протікаючим душевним захворюванням (психічним захворюванням) або недоумством не страждає, не страждав таким і на період інкримінованого йому злочину, а виявляє та виявляв емоційно-нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип, що не залишало та не залишає його, на теперішній час, можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; на період інкримінованого йому злочину перебував поза будь-яким тимчасовим розладом душевної діяльності, іншим психічним розладом, крім вище вказаного; міг усвідомлювати свої дії та керувати ними у момент скоєння злочину, примусових заходів медичного характеру не потребує.
Зазначеними вище доказами спростовуються твердження обвинуваченого про те, що тілесних ушкоджень своєму брату ОСОБА_9 він не наносив.
Показання потерпілої, свідків, узгоджуються з іншими наведеними письмовими і речовими доказами по справі, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів. При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_6 , під час судового розгляду, не встановлено.
Як засвідчує судова практика, доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.
У даному кримінальному провадженні, виходячи із змісту фактичних обставин справи, судом першої інстанції встановлено наявність не лише умисної форми вини, але й мотиву злочину, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, чого достатньо для кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст.121 КК України.

Виходячи з наведеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що смерть потерпілого ОСОБА_9 стала прямим результатом завданих тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 , інших чинників, які б могли вплинути на настання такого наслідку, не виявлено.
За таких обставин юридична оцінка дій обвинуваченого ОСОБА_6 , яка виразилася в умисному нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , сумнівів у своїй правильності в колегії суддів не викликає.
Ці, та інші, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_6 своїми діями, заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження потерпілому, що спричинило його смерть. Кваліфікація дій обвинуваченого, за ч.2 ст.121 КК України, є правильною.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про те, що такі досліджені і наведені у вироку докази, як показання свідків та проведені у справі експертизи, не можуть бути підтвердженням винуватості його підзахисного, і вважає, що хоч такі докази самі по собі і не вказують прямо на винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, за встановлених судом обставин, однак, відповідно до ст.91 КПК України, ці докази підтверджують інші обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, хронологію подій, і у сукупності з іншими, дослідженими у судовому засіданні доказами, підтверджують обставини, зазначені свідками, експертом ОСОБА_15 та підтверджену висновком експерта № 36 від 04.03.2020 року причину смерті ОСОБА_9 та механізм отримання ним тілесних ушкоджень незадовго до смерті.
З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було встановлено та детально викладено у вироку обставини, за яких обвинуваченим ОСОБА_6 було спричинено умисні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_9 .
Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що оскаржуваний вирок не містить формулювання обвинувачення, яке висунуте особі та визнано судом доведеним, що судом допущена неповнота судового розгляду є надуманими та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.
Оцінку доказам, в тому числі їх допустимості, суд, у відповідності до положень ст.89 КПК України, надає в нарадчій кімнаті, під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено, так як вирок суду містить докладні мотиви на спростування доводів сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_6 .
Упродовж розгляду справи місцевий суд, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення злочину й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину.
Всупереч твердженням апелянта, фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_6 , отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст.84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст.94 цього Кодексу, захисником не наведено.
А відтак, посилання захисника на розбіжності у показаннях свідків, не є суттєвим і не знайшли свого підтвердження в процесі апеляційного розгляду.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування, в цій справі, суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.
Твердження апелянта про те, що показання ОСОБА_15 не можуть бути покладені в основу обвинувачення, оскільки у вироку він зазначений, як свідок, не заслуговує на увагу, так як це є технічною помилкою, яка усувається шляхом виправлення описки та не впливає на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 . Окрім того, колегія суддів звертає увагу на наявність в матеріалах справи присяги експерта (а.с. 128) про виконання ним професійних обов`язків експерта, яку надану ним, а відтак ставити під сумнів його показання колегія суддів не убачає.
Посилання захисника на безпідставне стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 коштів за проведення експертиз, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду про, що згідно п. 2 ч. 4 ст.374 КПК України зазначається у резолютивній частині вироку.
Вказані апелянтом експертизи призначались для з`ясування обставин цього злочину, а тому витрати за їх проведення, оскільки ОСОБА_6 визнано винуватим у цьому злочині, підлягають стягненню саме з нього.
Необґрунтованими є доводи сторони захисту і щодо інших, допущених у кримінальному провадженні порушень кримінального процесуального закону, оскільки таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 , правильності кваліфікації його дій і поставити під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду і відповідно до ст. 409 КПК України були б підставою для його скасування, колегією суддів не виявлено.
Покарання за злочин, у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років ОСОБА_6 призначено у відповідності до положень ст.ст.65, 70 КК України та у межах, ближче до максимальної межі санкції ч.2 ст.121 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.
Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону.
Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між призначеним судом у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Так, зі змісту вироку вбачається, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував фактичні обставини кримінального провадження, характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, особу винного, відсутність судимостей, позитивну характеристику за місцем проживання, поведінку обвинуваченого, який вину у вчиненому не визнав, не розкаявся, а також відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини.
На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги захисника про те, що при призначені покарання судом першої інстанції не було враховано позитивної характеристики обвинуваченого ОСОБА_6 та відсутність у нього судимостей, є безпідставними, оскільки у мотивувальній частині вироку зазначені обставини, які характеризують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призвело до смерті людини, так і особу обвинуваченого, відсутність обставин, у відповідності до ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання, що дало підстави місцевому суду прийти до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання ближче до максимальної санкції, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, за своїм видом і розміром, є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а тому з доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про його суворість, колегія суддів погодитись не може.
Обставин, які б давали підстави пом`якшити ОСОБА_6 призначене покарання, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника.
Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 17 травня 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3