ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4000/21 Номер провадження 11-кп/814/970/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001253, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Полтави, зареєстровану в АДРЕСА_1 , мешканку АДРЕСА_2 , громадянку України, з середньою освітою, інваліда ІІІ групи, непрацюючу, несудиму, визнано винуватою та засуджено:
-за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Задоволено цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради та стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_7 9234, 58 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_9 .

Вирішено питання зняття арешту майна та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 21 травня 2020 року, близько 19 години, обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшла до свого попереднього місця проживання по АДРЕСА_2 та виявивши, що її колишній співмешканець ОСОБА_10 разом з сусідами по вулиці, в тому числі з потерпілим ОСОБА_9 , який винаймав у нього окрему кімнату, відпочивають в бесідці з вживанням спиртних напоїв, вчинила з ними сварку. Не бажаючи вступати з обвинуваченою ОСОБА_7 у з`ясування стосунків, особи, що там знаходились, окрім потерпілого ОСОБА_9 , розійшлись по домівках.

Обвинувачена ж, продовжуючи проявляти агресивність щодо потерпілого ОСОБА_9 , який не пішов та відмовився пригостити її спиртним через перебування останньої у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистої неприязні вирішила спричинити йому тілесні ушкодження.

З цією метою, вона, діючи умисно, взяла ніж з гострим кінцем по типу кухонного, підійшла до ОСОБА_9 та скориставшись тим, що він у цей час за її діями не слідкував і був повернутий до неї спиною, раптово нанесла йому в спину не менше трьох ударів ножем, після чого з місця події втекла.

Внаслідок нанесених ударів ножем потерпілому відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 728 від 10 серпня 2020 року та додаткового висновку № 19 від 19 січня 2021 року (том 2 а. п. 20-21, 22-24) були спричинені тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин бокової поверхні лівої половини грудної клітки, яка проникає в плевральну порожнину з розвитком лівобічного гемопневмотораксу, забоєм нижньої долі лівої легені, лівосторонньої посттравматичної пневмонії та міжтканевої емфіземи ліворуч, яка кваліфікується, як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя; ран м`яких тканин (двох) паравертебральної (міжлопаткової) ділянки зліва, які кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожна окремо, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дані тілесні ушкодження утворились від дії колючо-ріжучого предмету, яким міг бути і ніж чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, від трьохкратної дії травмуючого фактору, в напрямку зліва-направо та ззаду наперед з досить сильною силою і можливо в строк і за обставин вказаних вище та на який(які) посилається потерпілий ОСОБА_9 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки умовно.

Просить врахувати, що вона є не судимою та інвалідом ІІІ групи.

Поміж тим, перебування в місцях позбавлення волі позбавляє її можливості отримувати медичне лікування, пов`язане з травмою голови (відсутність частини кістки черепа) та в разі ушкодження забезпечити відповідну медичну допомогу.

Вказує, що судом не враховано позицію потерпілого ОСОБА_9 , який неодноразово зазначав про призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Вважає призначене покарання таким, що за своїм розміром є явно несправедливим та не відповідає обставинам, за яких вчинено злочин, особі обвинуваченої.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав у ній наведених. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає вирок суду законним і обґрунтованим, а призначене судом першої інстанції покарання справедливим. Потерпілий просив суд апеляційної інстанції звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, вказавши, що матеріальних та моральних претензій до неї не має.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо призначення надто суворого покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та безпідставне незастосування положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими виходячи з такого.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченої, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка неоднозначно характеризується, зокрема те, що обвинувачена є особою, яка веде асоціальний спосіб життя, схильна до зловживання спиртних напоїв, внаслідок чого має втрату кількісного та ситуаційного контролю, емоційно нестабільна, дратівлива, схильна до сварок та конфліктів, в яких сама може виступати активною, провокуючою стороною, її поведінку як під час скоєння злочину, так і після цього. Суд врахував те, що вона втекла з місця події та потерпілому жодної допомоги не надала, ставлення до скоєного, яке, на думку суду, не є проявом усвідомлення суспільної небезпечності наслідків своїх діянь та намаганням применшити суспільну небезпечність своїх протиправних дій та себе як особи, що їх вчинила, відсутність обставин, що пом`якшують та наявність тих, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілого, який у визначенні покарання покладався на розсуд суду, пропонуючи пом`якшити покарання, наявність у неї інвалідності третьої групи, та дійшов висновку про необхідність призначення їй покарання у виді позбавлення волі, у мінімальних межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 121 КК України, яке, на думку суду, буде необхідним й достатнім для її виправлення та перевиховання.
Колегія суддів погоджується з мотивами призначення покарання та висновку суду про необхідність його реального відбування обвинуваченою у місцях позбавлення волі.
Суд апеляційної інстанції враховує, що на час апеляційного перегляду ОСОБА_7 примирилася із потерпілим ОСОБА_9 та, як він сам повідомив, добровільно відшкодувала йому шкоду. Проте вказані обставини не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_7 свою вину в суді першої інстанції не визнала, висунула декілька версій у яких намагалася применшити свою вину, не розкаялася, вчинила кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, не надала допомоги потерпілому. Із досудової доповіді вбачається, що ОСОБА_7 у 2020 році притягалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 175-1, ч. 1 ст. 178 КУпАП, згідно довідки КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» ОСОБА_7 перебувала під диспансерним наглядом з приводу психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками для здоров`я та у 2006 році знята через відсутність місця реєстрації у Полтаві. Правопорушення вчинила під впливом алкоголю.

На переконання колегії суддів призначене ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі є адекватним правообмеженням стосовно фактично вчиненого нею діяння, слугуватиме досягненню меті та цілей покарання, а враховуючи особу обвинуваченої, її повіденку до та після вчинення протиправних дій та вчинення нею тяжкого кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченої, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 18 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою яка утримується під вартою, у той же строк з часу вручення їй копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4