Провадження № 1-кп/686/213/21
13 серпня 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перекладачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілого - ОСОБА_10 ,
представника потерпілого - ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_13 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Шкло Яворівського району Львівської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого
- 30.01.2018 Апеляційним судом Хмельницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень,-
відданого до суду за ч.2 ст.125 КК України,
ОСОБА_13 обвинувачується в тому, що він 27 листопада 2016 року близько 19 годин 30 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання, а саме у воротах паркану, яким огороджене подвір`я будинку АДРЕСА_1 , в ході словесної суперечки зі своїм сусідом ОСОБА_10 , який в цей час знаходився навпроти ОСОБА_13 , на ґрунті особистих неприязних відносин, що склались між ними, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, штовхнув ОСОБА_10 обома руками у тулуб, після чого кулаком своєї правої руки наніс один удар в область нижньої щелепи з лівої сторони обличчя ОСОБА_10 чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні вину у вчиненому заперечив, повідомивши суд, що з 2016 року між ним та його сусідом ОСОБА_14 тривають конфлікти з приводу земельної ділянки та ніби-то порушенням з його сторони, тиші у нічний час в будинку. В зазначеному в обвинувальному акті місці та часі, наміру наносити тілесні ушкодження ОСОБА_14 не було, це була самооборона. В той день, йому подзвонив знайомий ОСОБА_15 та повідомив, щоб він вийшов зустрітись, оскільки вже було пізно, тому просив перенести зустріч на наступний день, проте ОСОБА_16 наполягав. Вийшовши до воріт, побачив ОСОБА_14 , який був дуже агресивний та намагався зайти на його подвір`я, заштовхуючи його, ОСОБА_16 сказав, що потерпілий погрожуючи пістолетом заставив подзвонити та викликати на зустріч. Вийшовши на метр за ворота, ОСОБА_14 його заштовхав назад на територію домогосподарства, де вийняв пістолет приставивши до плеча, висловлював погрози. Після чого, сприйнявши реально погрози, ОСОБА_17 відштовхнув його і захищаючись наніс один удар в область нижньої щелепи. Крім того, повідомив, що неодноразово звертався до органів поліції з приводу погроз фізичною розправою з боку сусіда ОСОБА_14 .
Потерпілий в суді пояснив, що у вказаний час та місці, він прийшов до ОСОБА_17 разом з ОСОБА_16 , щоб примиритись, однак між ним та обвинуваченим виникла суперечка, під час якої ОСОБА_17 наніс йому удар в область нижньої щелепи з лівої сторони, в результаті чого йому було спричинено легкі тілесні ушкодження, які вказані в обвинувальному акті.
В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , пояснили, що очевидцями вказаної події не були, підтвердили наявність тілесного ушкодження на обличчі у потерпілого, у час зазначений в обвинувальному акті.
Згідно висновку судово - медичної експертизи №1605 від 26.12.2016 року у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, що могло утворитись як від удару тупим твердим предметом, так і від удару об такий при падінні потерпілого з висоти власного зросту, та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я.
Оглянутим в судовому засіданні відеозаписом та протоколом проведення слідчого експерименту від 05.10.2017 року, в ході якого потерпілий продемонстрував як саме обвинувачений наносив йому тілесні ушкодження встановлено, що ОСОБА_10 розмовляючи із ОСОБА_13 почав рухатися в його сторону, заходячи на подвір`я та зближуючись із ним. ОСОБА_13 відштовхнув у тулуб ОСОБА_10 , який зробив крок назад, та знов почав заходити на подвір`я обвинуваченого. Дану поведінку ОСОБА_10 , суд розцінює як провокування до вчинення бійки.
Згідно висновку експерта №1223 від 25.10.2017 року механізм утворення виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в цілому може відповідати його показам під час проведеного слідчого експерименту.
Протоколом огляду місця події від 13.03.2018 року та ілюстративною таблицею до нього зафіксована камера відео спостереження на стовпі навпроти входу на територію будинку АДРЕСА_2 , за 5 метрів від хвіртки. Відеозапис з якої за заявою потерпілого ОСОБА_14 в подальшому долучено слідчим до матеріалів кримінального провадження.
З протоколу огляду відеозапису із камер відеоспостереження одного з будинків, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 23.08.2017 року та самого відеозапису проглядається, як 27.11.2017 року близько 19:30 год. до хвіртки, яка знаходиться в основі паркану будинку ОСОБА_17 підходять дві особи, (як встановлено досудовим слідством та не заперечили учасники процесу), а саме ОСОБА_14 та ОСОБА_16 . Декілька хвилин очікують, далі коли відкривається хвіртка, свідок ОСОБА_16 намагається залишитись на дорозі, проте ОСОБА_14 тягне його до хвіртки, та намагається зайти на подвір`я. Відбувається сутичка за межами паркану та поля зору камер відеоспостереження, на території домоволодіння ОСОБА_17 , який виштовхує ОСОБА_14 , водночас свідок ОСОБА_20 тягне Колодяжного на дорогу, який знову вривається до ОСОБА_17 , який його відштовхує та закриває хвіртку. Далі вказані особи попрямували до своїх помешкань.
Під час проведення досудового слідства сторона захисту зверталась до слідчого з клопотанням про проведення одночасного допиту із застосуванням вказаного відеозапису між ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , проте така слідча дія не проведена у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_14 .
Зазначений відеозапис суд визнає належними та допустимими доказом, а посилання захисника про його недопустимість у зв`язку з порушення процедури отримання (не в порядку ст.ст. 159-166 КПК України, не оформлення протоколу чи іншого письмового документу про їх витребування) відхиляє, оскільки даний відеозапис отриманий слідчим в порядку ч.2 ст.93 КПК України, згідно якої сторона обвинувачення здійснює збирання доказів не тільки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, а й шляхом витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експерта, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим кодексом.
Аналогічну позицію щодо допустимості доказів отриманих стороною обвинувачення в порядку ч.2 ст.93 КПК України висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати (постанова від 14.02.2019 року, справа №344/1256/16-к, провадження 51-122 км18) .
В судовому засіданні не було здійснено допит ОСОБА_15 у зв`язку зі смертю останнього, про що до матеріалів провадження долучено свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 04.09.2019 року. Протокол його допиту був оголошений в судовому засіданні, досліджений та долучений до матеріалів кримінального провадження.
З протоколу допиту свідка ОСОБА_15 під час досудового розслідування вбачається, що у вказаний день до нього прийшов ОСОБА_21 із предметом схожим за зовнішніми ознаками на револьвер, із погрозою якого змусив його піти до ОСОБА_13 та викликати останнього на вулицю. Також перед цим, із предмета за зовнішніми ознаками схожим на револьвер ОСОБА_14 здійснив постріл у його ворота, здійснивши отвір. Після цього, прийшовши до воріт ОСОБА_13 , ОСОБА_15 зателефонував йому та повідомив, що ОСОБА_10 хоче, щоб він вийшов. Через декілька хвилин вийшов ОСОБА_17 до воріт, які відчинив з середини. Колодяжний зробив крок вперед та обома руками взяв ОСОБА_17 за одяг в області грудей, почав тягнути на себе, нащо останній відштовхнув його. Видимих тілесних ушкоджень на потерпілому не побачив, про їх наявність дізнався на наступний день.
Протоколом огляду місця події від 12.03.2018 року та ілюстративною таблицею до нього, зафіксовано розтушування будинків потерпілого та обвинуваченого, 4 відеокамери, крім того, на воротах домоволодіння, яке належало свідку ОСОБА_16 наявний отвір розміром 2*2,5 см, яки утворився за показаннями свідка ОСОБА_16 від пострілу ОСОБА_14 здійсненого 27.11.2016 року для примушування викликати на зустріч ОСОБА_17 .
Захисник ОСОБА_12 19.03.2018 року звертався до слідчого з клопотанням про здійснення тимчасового доступу до серверу вказаних камер, для отримання відеозаписів, оскільки на металевих воротах домоволодіння ОСОБА_16 мають наскрізне пошкодження, яке можливо здійснене шляхом пострілу. Необхідність проведення такої слідчої дії мотивував тим, що протягом 2016 року ОСОБА_14 неодноразово погрожував в тому числі пістолетом Стецю, іншому сусіду ОСОБА_16 , з приводу чого були відповідні звернення в органи внутрішніх справ.
Органами досудового слідства вказані обставини залишились поза увагою, прокурором в судовому засіданні не спростовано вказані обставини.
З врахуванням викладеного, доказів щодо застосування ОСОБА_14 до ОСОБА_17 предмету схожого на револьвер чи будь якого іншого пристрою під час конфлікту, який мав місце 27.11.2016 року судом не здобуто.
Відомості надані ГУНП в Хмельницькій області про перебування на обліку в дозвільній системі ОСОБА_10 , як власника пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими або аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії марки «скат -1Р» не підтверджують факт застосування цієї зброї.
Відповідно до ч.1,2,3 ст. 36 КК України
1.Необхідною обороною визнаються дії, вчиненні з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
2. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутись за допомогою до інших осіб чи органів влади.
3. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.
ОСОБА_22 мав право на необхідну оборону від суспільно - небезпечного посягання ОСОБА_10 , який висловлюючи погрози, зайшов на подвір`я будинку, який належить ОСОБА_17 . Захищаючи себе, відштовхнувши від себе ОСОБА_14 заподіяв йому тілесне ушкодження. Перевищення меж цієї оборони він не допустив.
Обраний обвинуваченим спосіб захисту відповідав небезпечності посягання та обстановці захисту, був своєчасним та співмірним.
Надані стороною обвинувачення докази не тільки не спростовують, а й підтверджують факт спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень під час захисту від реального суспільно - небезпечного посягання останнього.
Крім того, суд бере до уваги надану в судовому засіданні довідку т.в.о.начальника ХВП ГУНП в Хмельницькій області з якої вбачається, що протягом 2016-2017 року ОСОБА_13 неодноразово звертався до органів поліції з приводу погроз фізичною розправою з боку ОСОБА_10 .
Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що ОСОБА_13 захищався від агресивної поведінки та в подальшому ударів, які ОСОБА_10 наносив йому, та діяв в межах допустимої самооборони при встановлених судом обставинах справи на подвір`ї свого домоволодіння. Його покази узгоджуються із показами свідка ОСОБА_15 , відеозапису слідчого експерименту та відеозапису з місця події.
ОСОБА_22 перебував у стані необхідної оборони і перевищення її меж не допускав, а тому у його діях відсутній складу злочину і, у відповідності до ч.1 ст.373, п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, суд ухвалює відносно нього виправдувальний вирок.
Із субєктивної сторони злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України, характеризується прямим умислом. Відповідно до ч.2 ст.24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
ОСОБА_13 заявив, що він не мав умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, не встановлено також доказів, того, що ОСОБА_13 мав намір спричинити легкі тілесні ушкодження.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до норм КПК України та Постанови Пленуму ВСУ №2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальної справи на додаткове розслідування» від 11 лютого 2005 року, якщо немає доказів на підтвердження обвинувачення, суд має витлумачити всі сумніви на користь підсудного і постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до ч.4 ст.327 КПК України виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли в діяннях підсудного відсутній склад злочину.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діянні ОСОБА_13 відсутній склад злочину передбачений ч.2 ст.125 КК України, тому необхідно постановити виправдувальний вирок.
Керуючись п.2 ч.1 ст.6, ст. 323-324, 327 КПК України,
ОСОБА_13 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України та виправдати його за відсутністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення.
Речовий доказ DVD-R диск із відеозаписом з камер відеоспостереження одного з будинків, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляція до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя