Номер провадження: 11-сс/813/1449/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Жовтневе Білопільського району Сумської області, громадянина Російської Федерації, не працюючого, одруженого, маючого неповнолітніх дітей, 01.04.2012 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.255 КК України, -

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000204 від 28.04.2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.4 ст.190 КК України.

ОСОБА_8 підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.255 КК України, за кваліфікуючими ознаками: участь у злочинній організації, за обставин викладених в клопотанні заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 .
30.07.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 25.09.2021 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.08.2021 року вказану ухвалу слідчого судді залишено без змін.
20.09.2021 року заступник начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 строком на 60 діб, без визначення розміру застави.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні особливо тяжких злочинів, раніше встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме ризики: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні та знищення, переховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні. А завершити досудове розслідування до строку дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного не представляється можливим, оскільки необхідно ще виконати ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій у кримінальному провадженні.
22.09.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження до 28.01.2022 року.
Оскарженою ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2021 року задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та відносно підозрюваного ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 21.11.2021 року, без визначення розміру застави.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя визнав обґрунтованими доводи щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення, яким до підозрюваного був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, та необхідності виконання ряду слідчих та процесуальних дій, що неможливо завершити до спливу терміну дії ухвали про обрання запобіжного заходу.
Також слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.255 КК України, а ризики, які існували при обранні запобіжного заходу не зменшилися та не відпали, а саме: підозрюваний може вжити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду; може незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні та вжити заходів щодо знищення, переховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Захисник посилається на необґрунтованість та невмотивованість оскарженої ухвали, з огляду на не врахування слідчим суддею необґрунтованості підозри та кваліфікації дій ОСОБА_8 , стверджує про недоведеність заступником начальника відділу та прокурором існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також на неврахуванням слідчим суддею особи підозрюваного, наявності міцних соціальних зв`язків, місця реєстрації та місця проживання, дружини, дітей та статусу учасника АТО.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, без визначення розміру застави.
З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні злочину, передбаченому ч.2 ст.255 КК України.
Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 та на стадії апеляційного перегляду вказаної ухвали слідчого судді, в ході яких було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.
За таких обставин, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри є неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; може незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні та вжити заходів щодо знищення, переховування або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, виправдовує необхідність продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 , та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.
Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_8 детально досліджувалось при обранні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , яка на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним та продовжує існувати.
Ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні також досліджувався при обранні підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а слідчим та прокурором доведено, що станом на даний час вказаний ризик не зменшився та продовжує існувати.
При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.
Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на потерпілих та свідків, оскільки покази потерпілих та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний, може здійснювати незаконний вплив на них, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також може здійснювати незаконний вплив на інших підозрюваних у кримінальному провадженні.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, в даному кримінальному провадженні продовжує існувати.
Крім того, з урахуванням обставин інкримінованого злочину, існує ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК, знищення, переховування або спотворення підозрюваним будь-якої із речей, що має істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено та задля його завершення необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, які буде неможливо здійснити у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування при обранні відносно нього іншого запобіжного заходу.
Доводи захисника ОСОБА_7 щодо невірної кваліфікації у кримінальному правопорушенні, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки досудове розслідування триває та на даній стадії кримінального провадження не встановлюється винуватість чи невинуватість підозрюваного в інкримінованому йому злочині, кваліфікації дій, а лише встановлюється можлива причетність підозрюваного до вчинення злочину та законність продовження запобіжного заходу.
Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки зазначений запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання встановленим ризикам.
Твердження захисника, що тримання під вартою порушує його право на працю, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки доказів наявності у підозрюваного офіційного місця працевлаштування стороною захисту не надано.
Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно наявності у підозрюваного місця мешкання, міцності соціальних зв`язків, наявності дружини та неповнолітніх дітей (т.3 а.п.9-13), однак вказані обставини не є достатніми та такими, які можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи сторони захисту відносно того, що слідчим суддею не враховано, що підозрюваний приймав участь у проведенні антитерористичної операції на сході України, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки захисником не надано суду доказів на підтвердження цих обставин.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження строку запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та продовження існування раніше встановлених ризиків, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про незаконність ухвали слідчого судді про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, суд визнає безпідставними.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2021 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4