Провадження № 11-кп/4820/564/21
Справа № 683/2727/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000313 від 07.09.2020 року, за апеляційними скаргами обвинувачених за ч. 2 ст. 190 КК України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2021 року,-
в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ровеньки Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, депутатом не обирався, раніше судимого:
- 14 листопада 2003 року Ровеньківським районним судом Луганської області за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.104 КК України, звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку 2 роки;
- 22 липня 2004 року, цим же судом, за ч.2 ст.185, ч. 2 ст.186, ч.2 ст.307, ч.2 ст.70, ч.2 ст.71 КК України на 6 років позбавлення волі, 22 травня 2007 року на підставі ст.107 КК України, звільнений умовно-достроково від відбування покарання;
- 06 травня 2011 року, цим же судом, за ч.2 ст.185, ч. 2 ст.190, ч.2 ст.70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, 02 серпня 2013 року звільнений по відбуттю строку покарання;
- 26 грудня 2019 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 020 грн;
- 24 квітня 2020 року, цим же судом, за ч.1 ст.263 КК України, на підставі ст.44 КК України звільнений від відбування покарання;
- 12 червня 2020 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 3 роки.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Ровеньки Луганської області, зареєстровану у АДРЕСА_3 , жительку АДРЕСА_2 , громадянку України, з вищою освітою, депутатом не обиралась, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше судиму:

- 20 липня 2011 року Ровеньківським міським судом Луганської області за ч. 2 ст.87 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 10 липня 2017 відповідно до ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 червня 2017 року умовно-достроково звільнена від відбування покарання;
- 15 квітня 2020 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.69 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці, звільнена по відбуттю строку покарання;

визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено, кожному з них, покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання ОСОБА_7 , частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 12 червня 2020 року, що складає 3 роки позбавлення волі та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 24 травня 2021 року, зараховано в цей строк на підставі ч.5 ст.72 КК України строк їх попереднього ув`язнення з 07 вересня 2020 року по 23 травня 2021 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , солідарно, на користь ОСОБА_11 - 26 317 грн. 50 коп.
Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.
Ухвалою Старокостянтиніввького районного суду Хмельницької області від 31 травня 2021 року роз`яснено, що до вступу вироку Старокостянтиніського районного суду від 24.05.2021 року запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено у вигляді тримання під вартою.

Як установлено судом першої інтсанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, маючи спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, у невстановленому слідством місці та невстановлений час вступили у злочинну змову, попередньо розподіливши ролі з метою вчинення злочину.

Діючи відповідно до розподілених ролей, невстановлена особа, реалізуючи спільний умисел, близько 23-ї год 30 хв 06 вересня 2020 року зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 та розпочала розмову з ОСОБА_12 і в подальшому з ОСОБА_11 , ввівши останніх в оману про те, що їх онук потрапив у дорожньо-транспортну пригоду і йому необхідні грошові кошти на проведення операції та подальшого лікування, схиляв останню надати грошові кошти.

У ході телефонної розмови ОСОБА_11 , будучи введеною в оману, погодилася надати грошові кошти на лікування онука та повідомила адресу свого проживання невстановленій досудовим розслідування особі.

У подальшому, діючи відповідно до розподілених між собою ролей, без значного відриву в часі, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи в місті Старокостянтинові, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману прибули до місця проживання ОСОБА_11 по АДРЕСА_4 , де ОСОБА_7 залишився поблизу домогосподарства з метою недопущення до нього сторонніх осіб, а ОСОБА_8 зайшла до будинку з метою отримання коштів.

ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебуваючи під впливом невстановленої особи, яка в цей час продовжувала розмову з ними по стаціонарному телефоні, передали ОСОБА_8 кошти в сумі 10 000 грн, 1 680 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час вчинення злочину еквівалентно 46 519 грн 20 коп та 20 євро, що за офіційним курсом НБУ на час вчинення злочину еквівалентно 654 грн 60 коп, у результаті чого повторно заволоділи коштами останніх на загальну суму 57 173 грн 80 коп.

07 вересня 2020 року близько 10-ї год 40 хв ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Шепетівка, по вул. Судилківська, 1, на вимогу невстановленої особи організували грошовий переказ частини коштів в сумі 27 860 грн на банківський рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», емітований на ім`я ОСОБА_13 , іншу частину залишили для власних потреб, яку виявлено та вилучено працівниками поліції в ході їх затримання.

Таким чином, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій просить частково скасувати вирок місцевого суду та пом`якшити ОСОБА_8 призначене судом першої інстанції покарання. Вказує, що судом не враховано усі пом`якшуючі покарання обставини, зокрема, те, що вона сама на місці скоєння інкримінованого кримінального правопорушення зупинила потерпілу від намагання ще шукати гроші та надавати їй. Окрім того, на утриманні у ОСОБА_8 є двоє неповнолітніх дітей, вона має не тільки психічні розлади, а й поведінкові внаслідок вживання опіоїдів та має синдром залежності, що підтверджується відповідним висновком судово-психіатричної експертизи, однак ці обставини не були враховані місцевим судом при призначенні їй покарання. З огляду на це захисник уважає, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 є занадто суворим.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 , у своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів доведення винуватості особи. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що суд в основу доведеності вини ОСОБА_7 поклав показання потерпілої ОСОБА_11 , однак вона в судовому засіданні повідомила, що бачила лише силует людини, обличчя не бачила та впізнати не може. Крім того, ОСОБА_7 потерпіла не впізнала та не змогла вказати на нього як на особу, яку вона бачила поблизу свого будинку, а свідок ОСОБА_12 повідомив, що взагалі не бачив будь-якої іншої особи, крім ОСОБА_8 , оскільки не виходив за межі подвір`я. За даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 23.09.2021 року, ОСОБА_7 перебував в межах дії базової станції за адресою: вул. Князя Острозького, 70, в м. Старокостянтинові. Однак, в судовому засіданні ОСОБА_7 повідомив, що в той час коли ОСОБА_8 пішла у невідомому напрямку, щоб забрати борг, але у кого саме та де не повідомила, він знаходився біля кав`ярні на автозаправці «Авіас», яка знаходиться, як йому стало відомо в подальшому, неподалік будинку потерпілих. У зв`язку із цим він знаходився в межах дії базової станції за адресою: вул. Князя Острозького, 70 в м. Старокостянтинові. Такі твердження обвинуваченого жодним чином не спростовані стороною обвинувачення, натомість судом зазначено, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_7 під час вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, на автозаправці поблизу будинку потерпілих, зокрема відеозаписів камер спостережень, а віднесення цієї автозаправки до меж дії базової станції також будь-якими доказами не підтверджено. У відповідності до протоколу затримання ОСОБА_7 від 07.09.2020 року у нього виявлено грошові кошти на загальну суму загальну суму 7 477 грн. та 5 доларів США. Згідно пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 зазначені кошти належали йому особисто та перебували в його барсетці. ОСОБА_8 будь-яких грошових коштів ні до вчинення, ні після вчинення злочину, останньому, не передавала. Однак, стороною обвинувачення, жодним чином, зазначеного факту спростовано не було. Натомість суд першої інстанції зазначив, що належність ОСОБА_7 вказаних коштів, як особисто зароблених будь-якими доказами не підтверджується.

На думку сторони захисту інші докази, на які суд послався у своєму вироку, а саме: протоколи пред`явлення до впізнання від 07 вересня 2020 року; протокол затримання ОСОБА_8 від 07 вересня 2020 року; протокол огляду від 09 вересня 2020 року; розписка потерпілої ОСОБА_11 від 28 жовтня 2020 року; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 23 вересня 2020 року, обгрунтовують винуватість ОСОБА_8 і жодним чином не доводять причетності ОСОБА_7 до вчинення нею зазначеного кримінального правопорушення.

Захист вважає, що обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню.

Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Апелянт стверджує, що органи прокуратури не надали жодного належного доказу його причетності до вчинення даного злочину, а тому оскаржуваний вирок, на його думку, підлягає скасуванню.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати вирок місцевого суду в частині призначеного їй покарання в сторону його пом`якшення. Вину у вчиненому визнає повністю, однак вказує, що місцевим судом не було враховано ряду пом`якшуючих покарання обставин, зокрема того, що вона сама зупиняла потерпілу від намагання відшукування коштів, а також, те що у неї на утриманні є двоє неповнолітніх дітей, вона є переміщеною особою в нинішніх умовах, щиро кається у вчиненому, має намір відшкодувати заподіяну потерпілій шкоду. Крім того, в судових засіданнях суду першої інстанції вона звертала увагу, що є важкохворою, потребує невідкладної операції, однак цього судом не враховано при призначенні покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і їх захисників, на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників не підлягають до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Доводи захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого, в поданих апеляційних скаргах, про невинуватість ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 вину у скоєному визнала частково. Показала, що вона разом із ОСОБА_7 працювала в м. Суми, де винаймали квартиру. Під час відбування покарання у 2011-2017 роках познайомилась з « ОСОБА_14 », який позичив їй близько 4 тисяч доларів США, які потрібно було відпрацювати. ОСОБА_14 зателефонував та попросив поїхати в місто Старокостянтинів забрати борг його друга.
Вони з ОСОБА_7 приїхали в м. Старокостянтинів, зупинились в готелі «Случ». 06 вересня 2020 року близько 23 години ОСОБА_14 зателефонував та попросив поїхати до батьків хлопця і забрати борг, вказавши адресу. Вони на таксі поїхали до будинку потерпілих, однак ОСОБА_7 по дорозі вийшов на автозаправці випити кави.
ОСОБА_12 зустрів її біля будинку, запросив всередину, де ОСОБА_11 розмовляла по телефону, писала список ліків. На столі вже лежали гроші, які ОСОБА_11 передала їй, а саме: 10 000 грн та 1680 доларів США, 20 євро.
Після цього ОСОБА_15 провели її до виходу з домоволодіння, та вони разом з ОСОБА_7 автомобілем повернулись в готель, звідки на таксі поїхали в місто Шепетівку.
Наступного дня таксист перевів частину грошей близько 1 тисячі доларів США ОСОБА_14 і вони поїхали в місто Рівне. Стверджувала, що про незаконність своїх дій зрозуміла, коли почула як потерпіла говорила по телефону про онука, що потрапив в лікарню. Однак не відмовилась від вчинення злочину, оскільки їй потрібно було відпрацювати гроші, які їй дав ОСОБА_14 . Заперечувала, що ОСОБА_7 був обізнаний про її дії, бо вона й сама думала, що лише забирає борг. ОСОБА_7 здогадався про це, коли таксист на її прохання переводив гроші, а йому дав квитанцію.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєному не визнав. Показав, що вони разом з ОСОБА_8 поїхали в м.Херсон та м.Миколаїв, куди їй зателефонував знайомий та попросив поїхати в Старокостянтинів, що вони й зробили.
У ОСОБА_16 поселились в готелі. 06 вересня 2020 року близько 23 години на таксі поїхали до батьків хлопця, щоб забрати борг на прохання знайомого ОСОБА_8 .
Стверджував, що на автозаправці, неподалік будинку потерпілих, він вийшов, щоб випити кави, а ОСОБА_8 далі поїхала одна та повернулась за 20 хвилин. Після цього вони разом повернулись в готель, взяли таксі і поїхали в м.Шепетівку. Там ОСОБА_8 дала невідомому чоловікові гроші, щоб той відправив переказ, а квитанцію дав йому.
Наполягав, що не був обізнаний про наміри ОСОБА_8 , біля будинку потерпілих не був, гроші, які були вилучені в нього під час затримання, належать йому.
Проте, такі показання обвинувачених спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.
За показаннями потерпілої ОСОБА_11 06 вересня 2020 року близько 23 години до неї на стаціонарний телефон зателефонував чоловік, який представився лікарем та сказав, що її онук потрапив в аварію пошкодив хребет і йому потрібні гроші на лікування: близько 4 тисяч доларів США, які можуть передати друзі її онука, що будуть їхати з міста Старокостянтинова.
Вона дуже злякалась за онука та не усвідомлювала, що це шахраї. В подальшому по телефону розмовляла жінка, яка сказала, що вони є друзями її онука, однак не можуть знайти її будинок, тому чоловік вийшов та зустрів її. Цій жінці, що була у рудій перуці, вона передала 10 000 грн, 1 680 доларів США та 20 євро, які заощадили на проведення операції ОСОБА_17 та перелік ліків, які їй надиктував лікар. Жінка пояснила, що їде разом з чоловіком до Києва та передасть її онукові гроші, автомобіль стоїть далі від будинку. Вона провела ОСОБА_8 до хвіртки та бачила чоловіка в темній кофті, з яким ОСОБА_8 обійнялась та вони разом пішли до автомобіля. Потім вона зрозуміла, що її ошукали та зателефонувала в поліцію.
Згідно з показами свідка ОСОБА_12 , 06 вересня 2020 року близько 23 години вони передали жінці, вказавши на ОСОБА_8 , 10 000 грн., 1 680 доларів США та 20 євро на лікування онука. Зазначив, що не бачив разом з ОСОБА_8 чоловіка, однак вона пояснювала, що вони приїхали автомобілем.
Він зрозумів, що їх ошукали не одразу, бо онук не знає їх стаціонарного телефону, а жінка, що забирала гроші не є одноліткою їх онука. Відразу викликали працівників поліції. 845 доларів США та 7477 грн, 10 євро їм повернули.
Свідок ОСОБА_18 підтвердив, що працює таксистом. 07 вересня 2020 року близько 00 годин до нього в Старокостянтинові поблизу магазину «АТБ» підійшли чоловік та жінка, попросили завезти в місто Шепетівку, що він і зробив. За поїздку розрахувався чоловік близько 500-600 грн. Коли вже повертався назад, зателефонував диспетчер і повідомив, що цих двох людей розшукує поліція.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні цього злочину, підтверджується іншими об`єктивними даними, а саме:
- протоколу пред`явлення до впізнання від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 вказали на ОСОБА_8 як на особу, якій вони передали кошти на операцію онука;
- протоколу пред`явлення до впізнання від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_18 вказав на ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , яких він підвозив у м. Шепетівка;
- протоколу затримання ОСОБА_7 від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого в останнього виявлено, зокрема, барсетку чорного кольору, в якій знаходились грошові кошти на загальну суму 7 477 грн, 5 доларів США, а також листок призначення ліків;
- квитанції про перерахунок коштів на суму 27 860 грн: платник ОСОБА_19 , отримувач ОСОБА_13
- протоколу затримання ОСОБА_8 від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого в останньої вилучено, зокрема, грошові кошти: 7 купюр номіналом 100 доларів США, 2 купюри номіналом 50 доларів США, 2 купюри номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 євро, дві перуки;
- протоколу огляду від 09 вересня 2020 року, під час якого проведено огляд вилучених в ОСОБА_7 та ОСОБА_8 речей та фототаблицями до нього;
- розписки потерпілої ОСОБА_20 від 28 жовтня 2020 року, відповідно до якої їй повернуто 7 477 грн, 845 доларів США та 10 євро.
- протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 23 вересня 2020 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Старокостянтинівського районного суду від 15 вересня 2020 року, відповідно до якого 09 вересня 2020 року о 23 год 32 хв невідома особа телефонувала на стаціонарний номер телефону Вертоградських, того ж дня о 23 годині 56 хв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спілкувались телефоном в межах дії базової станції АДРЕСА_5 , а також 07 вересня 2020 року о 00 год, 00 год 09 хв. Крім того, ОСОБА_8 06 вересня 2020 року о 23 год 44 хв та 23 год 49 хв, перебуваючи в межах дії цієї ж базової станції спілкувалась з невідомою особою, яка телефонувала Вертоградським.

Зазначені докази узгоджуються з іншими наведеними письмовими і речовими доказами по справі, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів. При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_7 , під час судового розгляду, не встановлено.

Твердження сторони захисту про необізнаність ОСОБА_7 про дії ОСОБА_8 , не встановлення достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а відтак, необхідності закриття провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, є безпідставними виходячи з наступного.

Потерпіла ОСОБА_11 вказала, що коли ОСОБА_8 вийшла з будинку, на неї чекав чоловік, вони обійнялись та далі пішли разом, як було встановлено в процесі досудового та судового розслідування обвинувачені не мають знайомих в Старокостянтинові та приїхали в це місто з певною ціллю. Свідок ОСОБА_18 , який працює таксистом, вказав, що за поїздку розраховувався чоловік, під час пред`явлення особи до впізнання підтвердив, що в той день підвозив саме ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Під час затримання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено барсетку в якій знаходилось 7477 грн., 5 доларів та листок призначення ліків, а у ОСОБА_8 різниці вилучених коштів не було, а лише дві перуки для зміни зовнішності.
Згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 23 вересня 2020 року обвинувачений ОСОБА_7 перебував в межах базової станції, що спростовує доводи захисника та обвинуваченого, в цій частині.
Вказані докази, підтверджують правдивість показань потерпілої та свідків щодо обставин вчинення злочину та отримання коштів обвинуваченими, вони є послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають сумнівів у їх правдивості, а тому підстав визнавати їх неналежними та недопустимими, на що є посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 , не має. З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_7 про непричетність до вказаного злочину, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки вони суперечать сукупності об`єктивних, досліджених судом доказів, покладених судом в основу доведеності його вини, які узгоджуються між собою.

Судом дослідженні усі обставини, з'ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.

Ці та інші наведені у вироку докази переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_21 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб і його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України.

Такі висновки суду щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Порушень процесуального порядку збирання, наведених у вироку доказів, за матеріалами провадження, на що є посилання в апеляційних скаргах, не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Відтак, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , інкримінованого їм злочину та вірно кваліфікував їх дії за ч. 2 ст. 190 КК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку колегія суддів не вбачає.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 про невідповідність призначеного обвинуваченій покарання вимогам закону внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, судом враховані фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість та спосіб вчиненого обвинуваченими злочинів, дані про їх особи, а також пом`якшуючі і обтяжуючі покарання обставини.
Зокрема, обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченим судом визнано рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також відсутність пом`якшуючих покарання обставин.
Більш того, обвинувачені є внутрішньо переміщеними особами, наркозалежними, ОСОБА_8 має хворобу щитовидної залози, а ОСОБА_7 страждає на інфекційне захворювання.
ОСОБА_8 за місцем утримання характеризується посередньо, порушень режиму не допускала, до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Проте, на думку колегії суддів, поведінка ОСОБА_8 не свідчить про її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_8 свою вину у скоєному повністю не визнала, своїх співучасників не викрила та давала показання з метою пом`якшення власної відповідальності та уникнення відповідальності її співучасників. Хоч і стверджувала про те, що розкаюється у скоєному, проте відносно потерпілої поводила себе зухвало, неодноразово у судовому засіданні наголошувала на наявність у неї можливості відшкодувати завдану потерпілій матеріальну шкоду, проте будь-яких дій для цього не вчиняла.
Окрім того, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 неодноразово судимі за корисливі злочини, на шлях виправлення не стали та знову вчинили нетяжкий злочин: ОСОБА_7 під час іспитового строку, а ОСОБА_8 під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0001688 відносно неї за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, обвинувальний акт в якому направлено на розгляд Ковпаківського районного суду 29 вересня 2020 року, що свідчить про їх підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення.

Таким чином, місцевий суд, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст.190 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 цього Кодексу.

Посилання ОСОБА_8 та її захисника на те, що вона вину визнає повністю, щиро розкаялась, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, має намір відшкодувати заподіяну шкоду потерпілій, не є підставою для зміни вироку та призначення їй більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням положень ст. 69 КК України, оскільки при призначенні покарання ці обставини судом першої інстанції були враховані.

Відтак, призначене обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Інших порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2021 року щодо обвинувачених за ч. 2 ст. 190 КК України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених та захисників - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4