ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 21-з/803/6/22 Справа № 803/1/22 Головуючий суддя - ОСОБА_1
УХВАЛА

10 лютого 2022 року м. Дніпро

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 , ознайомившись із заявою засудженого ОСОБА_2 про прийняття до свого провадження та подання на не набравший законної сили вирок обласного суду від 12 червня 2001 року для розгляду згідно п. 11, п. 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
14 січня 2022 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява засудженого ОСОБА_2 про прийняття до свого провадження та подання на не набравший законної сили вирок обласного суду від 12 червня 2001 року для розгляду згідно п. 11, п. 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року.
Судом було встановлено, що ОСОБА_2 вироком Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року засуджений до довічного позбавлення волі за п. п. а, г, е, з ст. 93, ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 375, ч. 3 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України 2001 року, який, як вважає ОСОБА_2 не набрав законної сили, було залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 15 січня 2002 року.
Перевіривши заяву засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення на її відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства України, суддя-доповідач, приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 не відповідає нормам ст. ст. 459, 462 КПК України, та це є перешкодою для відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами, а тому судом апеляційної інстанції 14 січня 2022 року було винесено ухвалу про залишення заяви ОСОБА_2 без руху, та надано засудженому строк на виправлення недоліків в поданій заяві.
Як вбачається зі змісту ухвали Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2022 року, підставою для залишення заяви засудженого ОСОБА_2 без руху стало те, що всі доводи засудженого фактично зводяться до незгоди із прийнятим судовим рішенням, обставинами встановленими судом в ході здійснення судового провадження, незгодою про запобіжний захід, а також те що по касаційній скарзі ОСОБА_2 в її зміненому вигляді не було винесено рішення.
З огляду на вищевикладене, а також відповідно до вимог ст. 459 КПК України в розумінні того, які саме обставини визначені законодавцем як нововиявлені, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що зазначені засудженим ОСОБА_2 обставини для скасування та перегляду судового рішення не є нововиявленими згідно вимог ст. 459 КПК України.
На виконання ухвали суду від 9 лютого 2022 року, від засудженого ОСОБА_2 до Дніпровського апеляційного суду надійшла уточнена та доповнена заява.
Зміст даної уточненої та доповненої заяви, фактично дублює зміст раніше поданої заяви, в якій, ОСОБА_2 , наполягає на тому, що нововиявленими обставинами, на його думку є те, що до суду касаційної інстанції несвоєчасно надійшли його зміни до касаційної скарги, відповідно до яких засуджений повністю змінив свою позицію захисту і вона кардинально відрізнялась від тієї, що була подана раніше та фактично розглянута судом касаційної інстанції. ОСОБА_2 вважає, що саме ці зміни могли вплинути на висновки та рішення суду касаційної інстанції, при цьому, в мотивування своїх доводів, засуджений посилається та детально розписує порядок подачі ним та подальшого прийому поштової кореспонденції від засудженого Київським слідчим ізолятором (№13), а також зазначає обставини при яких, своєчасно не надійшли до суду касаційної інстанції його зміни до скарги, проте своєчасно, із дотримання процесуального строку, були подані ним до адміністрації слідчого ізолятора. Вважає, що розгляд касаційним судом його скарги в первинній редакції призвів до постановлення помилкової ухвали відносно нього, а також, неналежної перевірки законності та обґрунтованості обвинувального вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 червня 2001 року, адже всі доводи викладені в змінах до касаційної скарги не були вивчені, не були проаналізовані і не були зіставлені з наявними у справі матеріалами, у зв`язку з чим його доводи залишились без відповіді в ухвалі Верховного Суду України від 15 січня 2002 року.
Перевіривши змінену заяву засудженого, апеляційний суд приходить до висновку, що вона підлягає поверненню ОСОБА_2 на підставі положень ч. 3 ст. 464, п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, у зв`язку з тим, що засуджений так і не усунув недоліки своєї заяви і не вказав нововиявлених обставин чітко передбачених положеннями ч. 2 ст. 459 КК України, а саме, нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як вбачається з вище проаналізованої норми кримінального процесуального закону України не передбачено такої нововиявленої обставини, як неврахування судом змін до касаційної скарги чи їх відхилення, у зв`язку із пропуском процесуального строку на їх подачу, чи несвоєчасне надходження таких змін до суду, який розглядає справу.
Керуючись ст. ст. 419, 429, 464 КПК України, суддя, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Заяву засудженого ОСОБА_2 про прийняття до свого провадження та подання на не набравший законної сили вирок обласного суду від 12 червня 2001 року для розгляду згідно п. 11, п. 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року повернути особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1