Справа № 461/9551/21
Провадження № 1-кс/461/6560/21
24.11.2021 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого,
скаржник звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить:
Заявою від 21.10.2019 року, поясненнями від 21.10.2019 року включених у допит від 21.10.2019 року, поясненнями від 29.10.2019 року та наданими до них доказами, підтверджується заподіяння ОСОБА_4 моральної та матеріальної шкоди незаконним звільненням з роботи.
10.11.2021 року скаржником на офіційну електронну адресу ГУ НП у Львівській області було надіслано клопотання, яке, станом на день звернення зі скаргою до слідчого судді, слідчим у порядку ст. 220 КПК України, розглянуто не було. Скаржника не повідомлено про результати розгляду клопотання. З огляду на вищенаведене, просить скаргу задовольнити.
Скаржник у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутності.
Прокурор у судовому засіданні скаргу заперечив, з мотивів безпідставності та просив відмовити у задоволені такої.
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши доводи прокурора приходжу до наступного висновку.
10.11.2021 року скаржником було подано клопотання про вчинення процесуальних дій у зазначеному кримінальному провадженні.
Станом на день розгляду скарги відомостей про належний розгляд клопотання ОСОБА_4 від 10.11.2021 року, тобто з дотриманням положень ст.220 КПК України, та належне оповіщення останнього про результати розгляду немає.
Згідно ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Згідно з ч.2 даної норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення нею кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. У частині 3 вказаної статті зазначено, що потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Під час досудового розслідування клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав (ч. 1 ст. 220 КПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Однак, суб`єктом оскарження не надано жодних підтверджуючих матеріалів про розгляд клопотання ОСОБА_4 у порядку визначеному КПК України та оповіщення скаржника про прийняте рішення у порядку визначеному Законом.
Згідно статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частинами 1 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Таким чином, в процесі розгляду скарги встановлено, що в порушення вимог ст.55, 220 КПК України, уповноваженою особою СУ ГУ НП у Львівській області (слідчим який здійснює досудове розслідування) клопотання скаржника належним чином не розглянуто та не повідомлено автора клопотання про результати розгляду у встановлений законом спосіб.
Стосовно інших заявлених вимог скаржника, то такі задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Статтею 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Слідчий суддя не може перебирати на себе функції прокурора, визначати обсяг, зміст підозри, правову кваліфікацію, оцінювати зібрані докази.
Частиною п`ятою статті 40 КПК України визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Відповідно до статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Статтею 26 КПК України встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Так, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
До повноважень слідчого судді статтею 303 КПК України віднесено розгляд скарг на окремі рішення, дії та бездіяльність слідчого чи прокурора. Наведений у статті 303 КПК України перелік таких рішень, дій чи бездіяльності є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Таким чином, слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, а також втручатись у закріплену статтями 36, 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого та прокурора.
Відповідно до ч. 5 ст. 532 КПК України, ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.
Зі змісту ст. 533 КПК України вбачається, що ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до положень стаття 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
В свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,
Скаргу задовольнити частково.
В решті вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1