У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на рішення старшого слідчого 5 СВ (з дислокацією в м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000130, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду із скаргою на дії слідчого, посилаючись на те, що 05 серпня 2021 року старшим слідчим п`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 відмовлено скаржнику в задоволенні клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000130, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.
Скарга мотивована тим, що на переконання скаржника, в слідчого були відсутні підстави вважати, що досудовим розслідуванням даного кримінального провадження не зібрано даних, які б свідчили про завдання скаржнику будь-якої шкоди. Скаржник посилається на те, що відомості, які містяться в протоколі обшуку, про незаконність якого стверджує ОСОБА_3 , стали одним з доказів, яким сторона обвинувачення доводить йоговинуватість у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також однією з підстав для утримання його під вартою. Перебування під вартою призводить до його моральних та фізичних страждань. Крім цього, посилається на те, що у зв`язку з вищенаведеним, було порушено звичайний спосіб життя інших членів його сім`ї та заподіяно їм моральну шкоду.
За таких обставин скаржник просив у слідчого судді визнати її протиправною та скасувати.

У судове засідання скаржник ОСОБА_3 не з`явився, однак його представник адвокат ОСОБА_5 просив задовольнити скаргу та розглянути її без їх участі за наявними матеріалами.
Старший слідчий П`ятого слідчого відділу (із дислокацією в м. Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Статтею 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, перебувало кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №
0000130 від 20.03.2020 року за ч. 2 ст. 162 КК України.
З витягу вбачається, що до прокуратури Закарпатської області надійшла заява ОСОБА_3 про те, що працівники УЗЕ в Закарпатській області незаконно, на його думку, брали участь у обшуку його житла та автомобіля, що мало місце 02.05.2018 року.
Також встановлено, що 19 липня 2021 року до Територіального управління ДБР, розташованого в м. Львові, надійшло клопотання від ОСОБА_3 , в якому останній просив залучити його як потерпілого у даному кримінальному провадженні, посилаючись на те, що діями працівників відділу УЗЕ в Закарпатській області щодо обшуку належного йому автомобіля останні порушили його право на недоторканість власності та особисте життя та нанесли йому моральну та матеріальну шкоду, а також порушили звичайний спосіб життя.
Постановою старшого слідчого п`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 05 серпня 2021 року ОСОБА_3 відмовлено у визнанні його потерпілим у даному кримінальному провадженні. Постанова мотивована тим, що із змісту клопотання ОСОБА_3 не вбачається розміру завданої шкоди кримінальним правопорушенням та будь-яких підтверджуючих документів не додано. Окрім цього, слідчим констатовано, що на момент винесення постанови, не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_3 завдано будь-яку моральну, фізичну або майнову шкоду.

Надаючи оцінку обґрунтованості постанови слідчого про відмову ОСОБА_3 у визнані його потерпілим, слідчий суддя виходить з того, що відповідно до частини першої статті 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).
Частиною п`ятою ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Так, під майновою шкодою, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, слід розуміти втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Водночас, з клопотання ОСОБА_3 не вбачається будь-яких підстав (крім констатації нанесення такої шкоди) вважати, що діями працівників УЗЕ йому нанесено матеріальну шкоду. Зокрема, не вказано ні об`єкт завдання такої шкоди (конкретну річ, яка знищена чи пошкоджена), ні обставин завдання такої шкоди (хто конкретно пошкодив чи знищив річ), ні доказів завдання такої шкоди, не наведено витрат, які особа зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права, чи доходів, які вона могла б отримати, якби її право не було порушене. Разом з цим, ОСОБА_3 у своєму клопотанні не зазначив розмір завданої майнової шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
При цьому, заявник у відповідному клопотанні, посилаючись на сам факт нанесення йому моральної шкоди, не навів жодної з визначених ч. 2 ст. 23 ЦК України обставин, які б свідчили про те, в чому полягала завдана йому моральна шкода.
Твердження ОСОБА_3 у відповідному клопотанні на порушення його права на недоторканість права власності та порушення звичного способу життя не конкретизоване заявником та не підтверджене відповідними доказами, та саме по собі ці дії не свідчать про наявність ознак завдання моральної шкоди, визначених ч. 2 ст. 23 ЦК України.
Посилання останнього у скарзі на те, що протокол обшуку та сама слідча дія є одними із доказів, якими сторона обвинувачення доводила його винуватість у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також те, що зазначене обвинувачення стало однією з підстав для утримання його під вартою, а також те, що дії по підробці доказів були спрямовані на заподіяння йому наслідків у вигляді тюремного ув`язнення, призвело до його моральних та фізичних страждань, порушили звичайний спосіб життя інших членів його сім`ї, слідчий суддя не бере до уваги, оскільки зазначені обставини не знайшли своє відображення ні у відповідному клопотанні ОСОБА_3 , на підставі розгляду якого була винесена оскаржувана постанова, ні в інших матеріалах кримінального провадження.
Таким чином, слідчий суддя прийшов до висновку, що ОСОБА_3 не надав в межах кримінального провадження № 0000130 жодного доказу на підтвердження спричинення йому шкоди, зазначеної у частині першій статті 55 КПК України, та наявність причинно-наслідкового зв`язку із кримінально-протиправними діями службових осіб під час проведення обшуку в кримінальному провадженні № 0000192.
За таких обставин, у слідчого, станом на час винесення оскаржуваної постанови не було очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення та заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій завдано шкоди кримінальним провадженням, а тому слідчий суддя дійшов до висновку про необгрунтованість поданої скарги та відмову у її задоволенні.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309, 369 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1