Житомирський апеляційний суд
Справа №276/1899/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2021 року клопотання прокурора задоволено, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на строк 60 (шістдесят) днів по 14.01.2022 включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 не змінились, а ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не зменшились, тобто прокурором доведено їх існування і вони виправдовують тримання обвинуваченого під вартою та унеможливлюють застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання дід вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вважає, що ухвала суду є незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що прокурор з обвинувальним актом подав клопотання про продовження строку тримання під вартою, але сам факт звернення із таким клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу є безпідставним, а подальший розгляд суду такого клопотання є неприпустимою дією, оскільки кримінально-процесуальним Законом не передбачено можливості продовження строку тримання під вартою під час підготовчого судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

В провадженні Черняхівського районного суду перебуває кримінальне провадження №0000109, внесене в ЄРДР від 16.07.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 16 листопада 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив та встановив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування вказаного запобіжного заходу. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а саме можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Також, колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини та характер вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку та можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, останній раз 17.09.2010 Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області за ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі. Після відбування призначеного судом покарання, ОСОБА_9 21.02.2017 звільнений з ДУ «Ізяславська ВК №31».

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість злочину та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, репутацію обвинуваченого, наявність судимостей, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та відсутність процесуальної можливості на даний час у застосуванні менш суворого виду запобіжного заходу.

Не може погодитись колегія суддів з доводами захисника ОСОБА_7 щодо помилкового застосування судом першої інстанції у підготовчому судовому засіданні положень ст. 331 КПК України, а саме відсутності правових підстав та повноважень суду для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до діючої редакції ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно до ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

За висновком КСУ у справі № 1-28/2017 від 23.11.2017 року, у підготовчому провадженні суд має право продовжувати застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у тому числі і у виді тримання під вартою за наявності клопотання прокурора, яке у даній справі було подано.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою вирішується у тому ж порядку, що й питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбаченому розділом 2 главою 18 КПК України, саме такий порядок і був застосований судом.

Враховуючи, що підготовче судове засідання проводиться за правилами, передбаченими КПК для судового розгляду, у відповідності до ч.2 ст. 314 КПК України, обґрунтування судом своїх висновків та застосування положень ст. 331 КПК України відповідає вимогам процесуального закону.

За таких обставин суд був в праві та зобов`язаний у підготовчому судовому засіданні вирішити питання про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою є законною та обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга не підлягають задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 16 листопада 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: