ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/882/21 Номер провадження 11-кп/814/931/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000144 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 , на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 18 травня 2021 року щодо ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Весела Долина Глобинського району Полтавської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, не працюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 28.02.2008 Глобинським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 8 років, 29.09.2014 звільнений від відбування покарання умовно-достроково з не відбутим строком 7 місяців 12 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на шість місяців;

- ч. 2 ст. 194 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 1634,5 грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою суду від 31 березня 2021 року.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду, обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

28 березня 2021 року, близько 21-ї год. ОСОБА_9 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, перебуваючи у веранді будинку ОСОБА_11 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, наніс ОСОБА_10 , умисно порізи ножем, в області голови, шиї та кінцівок, також декілька ударів фрагментом стовбура дерева по голові, чим спричинив останній тілесні ушкодження, у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, рани волосистої частини голови, струсу головного мозку, рани шиї та верхніх кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи Глобинського відділення Полтавського обласного бюро СМЕ №34 від 20.04.2021, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В подальшому, 28.03.2021 року, близько 21:25 год. ОСОБА_9 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи на території домогосподарства ОСОБА_10 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на умисне знищення житлового будинку та гаражу шляхом підпалу, за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою сірників, підпалив постільну білизну на ліжку в будинку та снопи сіна, які знаходились в гаражі, чим спричинив пожежу, в наслідок якої завдав майнової шкоди потерпілій ОСОБА_10 на суму 63000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся представник потерпілої ОСОБА_10 , адвокат ОСОБА_7 , в якій просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винуватим та засудити за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді арешту строком на шість місяців та за ч.2 ст.194 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 6 років, призначивши остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України у виді 6 років позбавлення волі.
Не оспорюючи висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 счт.125 та ч.2 ст. 194 КК України, вказує на відсутність у обвинуваченого пом`якшуючої обставини а саме, щирого каяття, оскільки останні шкоду потерпілій не відшкодував, не прохав у неї вибачення. Крім цього вказує на появу у потерпілої розладів здоров`я внаслідок вчинення ОСОБА_9 протиправних дій, а також на те, що її домоволодіння перестало бути придатним для життя та потерпіла вимушена жити у своєї доньки.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_9 раніше судимий за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, на шлях виправлення не став та вчинив тяжкий злочин і кримінальний проступок, характеризується негативно.
Інші учасники вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника потерпілої на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, а захисник щодо відшкодування обвинуваченим шкоди зазначив, що близькі родичі ОСОБА_9 намагалися відшкодувати завдані збитки, однак потерпіла відмовилася; прокурора який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ч.1ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.2 ст.125 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і представником потерпілої в апеляційній скарзі не оспорюється.
Поміж тим, представник потерпілої, адвокат ОСОБА_7 , не погоджується з розміром призначеного ОСОБА_9 остаточного покарання та просить його збільшити.
Як вбачається з положень ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Судом першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_9 , відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, належним чином враховано дані про особу обвинуваченого, обставини та наслідки вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі і ті, на які звертає увагу апелянт, а саме, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, за місцем проживання характеризується як особа, схильна до зловживання спиртними напоями та вчинення насильства в сім`ї, шкоду потерпілій не відшкодував, наявність обставини, що обтяжуює покарання, рецидив злочину, та наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щирого каяття.
З огляду на викладене, суд дійшов обгрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства за наведених вище обставин, при цьому призначив покарання із застосуванням ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, та призначив найсуворіше покарання, визначене санкцією ч.2 ст.125 КК України за видом, визначивши необхідний і достатній розмір покарання, встановлений санкцією статті, що у повній мірі слугуватиме виправленню засудженого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, щодо призначеного покарання та вважає, що апелянтом не доведено, що таке покарання не відповідає його меті.
Доводи апелянта щодо відсутності в діях обвинуваченого щирого каяття є неспроможними, оскільки обвинувачений вину у вчиненому визнав повністю та не оспорював обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, неможливість відшкодування завданих збитків пояснює перебуванням під вартою, при цьому з пояснень захисника вбачається, що родичі обвинуваченого готові і мають намір завдані збитки відшкодувати.
Окрім цього, обвинувачений не оспорює обвинувальний вирок суду щодо нього та готовий нести відповідальність та відбувати призначене покарання. Дані обставини у своїй сукупності вказують на щирий жаль обвинуваченого з цього приводу та осуд своєї поведінки.
Таким чином, підстав вважати покарання несправедливим внаслідок його м`якості немає.
За таких обставин, апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.
Втім, колегія суддів вбачає доцільним на підставі положень ст.404 КПК України уточнити резолютивну частину вироку, а саме вказати вірну частину статті 70 КК України, відповідно до якої судом призначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

В порядку ст.404 КПК України уточнити резолютивну частину вироку, зазначивши, що остаточне покарання ОСОБА_9 визначено за сукупністю злочинів відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України.

В іншій частині вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 18 травня 2021 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4