ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/306/22 Справа № 207/3041/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року в кримінальному провадженні № 0000998 щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Луч, Луганської області, громадянина України, який має вищу освіту, працюючого техніком з обслуговування систем відеонагляду ТОВ «Охорна Холдінг», одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 264 КК України,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 264 КК України, та призначено йому покарання у виді 02 (двох) років 6 (шість) місяців обмеження волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволений частково та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 у рахунок спричиненої моральної шкоди 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень та у рахунок понесених судових витрат 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) гривень.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 06 грудня 2019 року, ОСОБА_5 пройшов курси вивчення матеріальної частини зброї, правила поводження з нею та її застосування у ТОВ «Фізкультурно-спортивному комплексі Академія», м. Дніпро. 02 грудня 2019 року під особистий підпис попереджений інспектором дозвільної системи Південного ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про неприпустимість порушення п.12.12 Правил зберігання, користування зброєю, затверджених наказом МВС № 622 від 21.08.1998 року, згідно з якими зброя, бойові припаси до неї, основні частини зброї, пристрої та патрони до них, що належать громадянам, мають зберігатися в металевих ящиках, сейфах, спеціально виготовлених для зберігання зброї, за місцем їх постійного проживання або в місцях тимчасового перебування власників.
26 серпня 2020 року ОСОБА_5 , знаходився за місцем свого мешкання, в будинку АДРЕСА_1 , в порушення вимог п. 12.12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998 року, усвідомлюючи небезпечність свого діяння, знаючи небезпечні властивості зброї і бойових припасів та правила поводження з ними, ОСОБА_5 , являючись власником мисливської гладкоствольної рушниці 12/76 калібру моделі «KHAN MATRIX», № НОМЕР_1 , маючи дозвіл на зброю № НОМЕР_2 серія НОМЕР_3 , виданий 02.02.2020 Південним ВП ГУ НП в Дніпропетровській області, залишив свою мисливську гладкоствольну рушницю 12/76 калібру моделі «KHAN MATRIX», № НОМЕР_1 на серванті у вітальній кімнаті вищезазначеного будинку. Після чого, 27 серпня 2020 року, розуміючи, що зазначена мисливська зброя не поміщена до сейфу, в якому вона повинна зберігатися, залишивши її без нагляду, ОСОБА_5 , разом із дружиною ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поїхав відпочивати до м. Львів.

При цьому ОСОБА_5 , усвідомлюючи небезпечність свого діяння, знаючи небезпечні властивості зброї і бойових припасів та правила поводження з ними, 27 серпня 2020 року попросив свою рідну сестру ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 покормити його собак на час його відсутності за місцем мешкання, повідомивши ОСОБА_13 про місце зберігання ключів від вищезазначеного будинку.

Внаслідок вказаних дій, 28 серпня 2020 року близько 20 годин 35 хвилин, за дорученням своєї матері ОСОБА_13 , неповнолітній ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом зі своїми товаришами, неповнолітніми: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , прийшов до будинку АДРЕСА_1 , де мешкає його дядько ОСОБА_5 та маючи вільний доступ до вказаної зброї, ОСОБА_14 взяв вказану мисливську гладкоствольну рушницю 12/76 калібру моделі «KHAN MATRIX» № НОМЕР_1 , в якій знаходилося 2 патрони до неї, та перебував разом з товаришами в вітальній кімнаті, в приміщенні вищезазначеного будинку. Де, під час демонстрації вказаної мисливської рушниці, неповнолітній ОСОБА_14 , не маючи навиків поводження зі зброєю, не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, з необережності здійснив постріл з рушниці в голову ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , внаслідок чого останній помер. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1009-л від 29.09.2020, смерть ОСОБА_20 перебуває в прямому причинному зв`язку з вогнепальним одиночним сліпим дробовим пораненням голови з ушкодженням головного мозку. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_20 є вогнепальне одиночне сліпе дробове поранення голови з багато уламковим переломом кісток склепіння, основи черепу, кісток обличчя, ушкодженням головного мозку, що призвело до порушення анатомічної цілісності голови не сумісне з життям. Вогнепальне одиночне сліпе дробове поранення голови з ушкодженням головного мозку - відноситься до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя, в даному випадку викликавши смерть.

В апеляції:
- захисник просить змінити вирок суду, призначивши ОСОБА_5 більш м`яке покарання з застосуванням вимог ст. 69 та ст. 75 КК України.
В обґрунтування вимог зазначає, що оскаржений вирок є незаконним внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Вказує, що в мотивувальній частині оскарженого вироку судом першої інстанції зазначено, що вина ОСОБА_5 підтверджується, в тому числі, копіями процесуальних документів, оригінали яких були складені в іншому кримінальному провадженні, за яким ОСОБА_5 був допитаний в якості свідка, прокурором клопотання про витребування даних доказів та їх дослідження не заявлялося. Суд може досліджувати тільки оригінали процесуальних документів або їх дублікати. З оригіналами досліджених судом копій процесуальних документів та визначених судом як письмові докази винуватості, ОСОБА_5 ніхто не ознайомлював.
Зазначає, що призначаючи реальне покарання без застосування ст.ст. 69, 75 КК України, судом проігнорована досудова доповідь центру пробації, в якому зазначено про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі. Крім того, суд з незрозумілих підстав не зазначив як обставину, що пом`якшує покарання, у виді активного сприяння розкриттю злочину та встановлення істини по справі. Місцевим судом належним чином не встановлена особа засудженого.
Звертає увагу на те, що відсутній висновок експерта щодо визначення розміру моральних збитків, при цьому судом частково задоволено цивільний позов потерпілої сторони, при цьому не зазначено на підставі чого суд прийшов до даного висновку.
Визначаючи розмір моральної шкоди судом не враховано, що обвинуваченим в результаті вчинення необережного злочину вжито заходів щодо добровільного часткового відшкодування матеріальних збитків та до періодичного відшкодування збитків шляхом здійснення відрахувань з його доходів.
Вважає, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 175000 грн. є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню на підставі засад розумності, виваженості та справедливості.

На подану захисником обвинуваченого апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав заперечення, в яких навів мотиви на спростування викладених у скарзі доводів та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши обвинуваченого та її захисника, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги адвоката та просили їх задовольнити, прокурора потерпілої та її представника, які кожен окремо заперечували проти її задоволення, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, й співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні в повному обсязі.
Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 264 КК України, тобто у недбалому зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів, якщо це спричинило загибель людини.
Доводи про те, що вина ОСОБА_5 встановлена на підставі копій процесуальних документів, оригінали яких були складені в іншому кримінальному провадженні, що є грубим порушенням процесуального закону через те, що суд може досліджувати тільки оригінали процесуальних документів або їх дублікати є безпідставними та неспроможними з оглядцу на наступне.
Так, ухвалою слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року клопотання старшого слідчого Південного відділення поліції Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_21 задоволено та наданий дозвіл на вилучення з кримінального провадження № 0000997 від 28.08.2020 року речових доказів та належним чином завірених копій документів з метою долучення до кримінального провадження № 0000998 (т. 1 а.с. 66-69).
Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 20.10.2020 року підтверджений факт належного виконання старшим слідчим ОСОБА_21 за участю понятих вищезазначеної ухвали слідчого судді (т. 1 а.с. 70-71).
Ствердження захисника про те, що з саме з оригіналами досліджених судом копій процесуальних документів та визначених судом як письмові докази винуватості ОСОБА_5 ніхто не ознайомлював має місце, однак підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 під час ознайомлення в повному обсязі з матеріалами кримінального провадження № 0000998 будь-яких заяв, заперечень, клопотань, в тому числі, про необхідність ознайомлення з оригіналами письмових доказів з кримінального провадження № 0000997 не заявляли, про що свідчить протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 17.11.2020 року (т. 1, а.с. 250). Крім того, в належності копій процесуальних документів та проведених експертиз оригіналам сумнівів не виказували, в тому числі, під час судового провадження в суді першої інстанції.
Оскільки копії процесуальних документів та визначені судом першої інстанції як письмові докази винуватості ОСОБА_5 отримані в процесуальний спосіб, ставити під сумнів їх належність та допустимість не має правових підстав, у зв`язку з чим висновки суду про винність обвинуваченого за ч. 1 ст. 264 КК України належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними та необґрунтованими. Рішення місцевим судом прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).
Доводи захисника про неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність через призначення ОСОБА_5 реального покарання у вигляді обмеження волі без застосування ст.ст. 69, 75 КК України колегія суддів вважає недостатньо обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, що якщо суд, при призначенні покарання, в тому числі, у виді обмеження волі, на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працює, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, вину у скоєному визнав, однак спричинену моральну шкоду потерпілій не відшкодував. Крім того, врахував думку потерпілої ОСОБА_10 , яка наполягала на суворому покаранні без застосуванні ст. 75 КК України, у зв`язку з чим дійшов вмотивованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді обмеження волі в межах санкції ст. 264 КК України, не призначаючи покарання у максимальному розмірі.
Доводи щодо неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання без застосування ст. 75 КК України досудової доповіді органу пробації, є неспроможними, оскільки така доповідь не є беззаперечним важелем при вирішенні питання застосування ст. 75 КК України, оскільки оцінюється разом з іншими доказами з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення при дослідженні всіх обставин кримінального провадження. При вирішенні питання призначення реального покарання обвинуваченому суд першої інстанції вмотивовано врахував, що ОСОБА_5 вчинений необережний злочин, наслідком якого є смерть неповнолітньої дитини, а кожна людина має право на життя, яке відповідно до ст. 52 Європейської конвенції з прав людини охороняється законом.
Що стосується доводів про призначення покарання ОСОБА_5 без застосування ст. 69 КК України, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що що ч. 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст.ст. 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Під час розгляду справи встановлено, що 26.08.2020 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи небезпечність свого діяння, знаючи небезпечні властивості зброї і бойових припасів та правила поводження з ними, являючись власником мисливської гладкоствольної рушниці 12/76 калібру моделі «KHAN MATRIX», № НОМЕР_1 , маючи дозвіл на зброю № 2001 серія НОМЕР_3 , залишив свою мисливську гладкоствольну рушницю 12/76 калібру моделі «KHAN MATRIX», № НОМЕР_1 на серванті у вітальній кімнаті свого будинку, після чого 27 серпня 2020 року, розуміючи, що зазначена мисливська зброя не поміщена до сейфу, в якому вона повинна зберігатися, залишивши її без нагляду, ОСОБА_5 , разом із дружиною ОСОБА_12 поїхав відпочивати. Внаслідок вказаних дій, 28 серпня 2020 року близько 20 годин 35 хвилин, неповнолітній ОСОБА_14 взяв вказану мисливську гладкоствольну рушницю 12/76 калібру моделі «KHAN MATRIX» № НОМЕР_1 , в якій знаходилося 2 патрони до неї, та перебував разом з товаришами в вітальній кімнаті, в приміщенні будинку, належного обвинуваченому, де під час демонстрації вказаної мисливської рушниці, неповнолітній ОСОБА_14 , не маючи навиків поводження зі зброєю, не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, з необережності здійснив постріл з рушниці в голову ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , внаслідок чого останній помер.
Таким чином, залишаючи без задоволення апеляційні вимоги захисника про необхідність застосування до призначеного ОСОБА_5 покарання ст. 69 КК України, колегія суддів виходить із того, що вчинений злочин обвинуваченим хоча і віднесений законодавцем до необережних, разом з тим, залишаючи заряджену гладкоствольну рушницю без нагляду та без її поміщення до сейфу, в якому вона повинна зберігатися, не міг не розуміти значення своїх дій та міг передбачити можливі негативні наслідки, що з огляду на вищенаведене унеможливлює застосування ст. 69 КК України за відсутності обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Також при апеляційному перегляді оскарженого вироку не знайшла свого підтвердження наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, у виді активного сприяння розкриттю злочину та встановлення істини по справі, як на це вказує захисник.
Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
За наведеного, призначене покарання обвинуваченому судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, як на це вказує захисник, колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи питання про правильність вирішення судом першої інстанції цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 моральної шкоди за доводами захисника, викладеними в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За правилами, передбаченими ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`ю, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи конкретні обставини справи, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, глибину, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, викликаних смертю дитини неповнолітнього ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , яких зазнала потерпіла ОСОБА_10 , з урахуванням сплачених обвинуваченим сум, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності стягнення на користь потерпілої з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, саме суму в розмірі 150000 грн., врахувавши при цьому принцип розумності та справедливості, з чим погоджується й колегія суддів. При цьому, відсутність висновку експерта щодо визначення розміру моральних збитків, як на це вказує захисник, не має наслідком зменшення розміру відшкодування, оскільки КПК обов`язковість такого висновку не передбачена.
З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишити без змін.

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 жовтня 202 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 264 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4