УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в рамках кримінального провадження № 0000237 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2022 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Одеської області, Білгород-Дністровського району, м. Білгород-Дністровський, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 358, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України,

-якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 березня 2022 року включно.

Учасники судового провадження:

захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції
з Київського районного суду м. Одеси)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати. Відмовити у задоволені клопотання прокурора про подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 15 березня 2022 року включно. У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 зазначає, що суд не звернув уваги на заперечення сторони захисту, не надав їм належної оцінки у оскаржуваній ухвалі, формально підійшов до розгляду вказаного клопотання, а тому вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою треба відмовити у задоволення клопотання прокурора.

Вказує, що прокурором не доведені існування хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Недоведений ризик переховування від органів слідства та суду, оскільки допитані всі свідки та потерпілі, зібрані усі докази, зроблено усі необхідні слідчі дії ( у томі числі за участі обвинуваченого), з цієї причини у ОСОБА_6 немає ніякого сенсу переховуватися від органів слідства.

Зауважує, що вказаний ризик обґрунтований лише тяжкістю покарання та відсутністю у обвинуваченого постійного місця роботи, що на думку сторони захисту, є необґрунтованим.

Зауважує, що прокурором та судом не досліджені особисті характеристики обвинуваченого, поведінка ОСОБА_6 , відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи не може бути розцінене як наявність ризику переховування, оскільки причиною такого факту є саме його поміщення до СІЗО, в якому він перебуває вже більше, ніж півтора роки. Крім того, поведінка ОСОБА_10 до затримання не дає підстав вважати, що в нього існують наміри переховуватись від органів слідства чи суду. Про це ж свідчить і той характеризуючий матеріал, який є щодо нього (наявність постійного житла у АДРЕСА_1 , згода носити електронний засіб контролю), а також поведінка з моменту затримання, під час якої він жодного разу не намагався втекти чи порушити закон.

Зазначає, що обвинувачений не може вплинути на будь-кого із свідків, оскільки кримінальне провадження розслідується вже півтора роки, усі свідки та потерпілі були вже допитані, їх покази зафіксовані відповідним чином, а тому вплив на них не матиме жодного сенсу.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, захисник зауважує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався та не є «професійним» злочинцем. Звертає увагу, що прокурор взагалі не обґрунтував того, чому застосування більш м`яких заходів забезпечення не дозволить уникнути ризиків кримінального провадження.

Крім того, захисник вказує, що ані прокурором у відповідних клопотаннях, ані судом першої інстанції у оскаржуваній ухвалі не наведено розумних доводів, чому такий запобіжний захід як застава не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 . Вважає, що суд мав змогу застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 заставу у розмірі 40 000грн., яка буде помірною для обвинуваченого та його родини.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 ніколи не був судимий, до кримінальної відповідальності ніколи не притягався, матеріали справи не містять жодних доказів, які б негативно характеризували особистість обвинуваченого, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки з Україною, оскільки ніколи не мав наміру та не здійснював спроб вийти із громадянства України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000237, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.3 ст.357 КК України, а також ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.358 та ч.3 ст.357 КК України.

В судовому засіданні 17.01.2022 року прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою ще на два місяці, мотивуючи тим, що відповідно до ст. 177 КПК України існують ризики, які не дають підстав для обрання обвинуваченим будь яких інших більш м`яких запобіжних заходів.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 15 березня 2022 року включно.

Продовжуючи строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд прийшов до висновку, що на даний час, на переконання суду, встановлені ризики, а саме ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших обвинувачених а також вчинення іншого кримінального правопорушення, не зменшились та продовжують існувати і запобігти цим ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити ефективний розгляд кримінального провадження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000237, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.3 ст.357 КК України, а також ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.358 та ч.3 ст.357 КК України.

В судовому засіданні 17.01.2022 року прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою ще на два місяці, мотивуючи тим, що відповідно до ст. 177 КПК України існують ризики, які не дають підстав для обрання обвинуваченим будь яких інших більш м`яких запобіжних заходів.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 15 березня 2022 року включно.

Апеляційна скарга захисника подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому, апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , не переглядає.

Так, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, пославшись на відомості що характеризують його особу, обставини вчинення та тяжкість інкримінованих йому злочинів, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, а тому може виїхати за межі України, в тому числі на тимчасово непідконтрольні Україні території; незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному проваджені, які на даний час не допитані судом; вчинити інші кримінальні правопорушення оскільки в провадженні Киівського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за яким ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є обвинуваченими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 187 КК України.

Наведені обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків є вірним.

На даний час обвинувачені все ще не допитані судом, так як висловили бажання надати показання після допиту всіх свідків, потерпілих та дослідження всіх матеріалів справи. Крім того судом ще не допитувався малолітній потерпілий ОСОБА_11 та свідки сторони захисту. А тому є всі підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілих в кримінальному провадженні.

Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру скоєного, що інкримінується обвинуваченому, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

З урахуванням тяжкості злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого йому обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винними у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 на інший більш м`який запобіжний захід, про що просить захисник.

Посилання на певні дані про особу обвинуваченого не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Твердження захисника, що судом першої інстанції під час розгляду клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою безпідставно не враховано наявність у нього постійного місця проживання, те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, проходив службу в армії, має соціальні зв`язки, не є слушними, оскільки існування даних обставин суттєво не зменшує наявні ризики і більш м`які запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Окрім того, оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянтів і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із насильством, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, що відповідно до вимог ст. 183 КПК України дозволяє застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави. В даному випадку суд скористався своїм правом, передбаченим вищенаведеною нормою, та не визначив розмір застави з метою недопущення можливої протиправної поведінки обвинуваченого, що може мати місце через існування вищезазначених ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: