Постанова

Іменем України
16 вересня 2021 року

м. Київ
Справа № 505/1356/19
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/813/274/21

Провадження № 51 2388 км 21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113 від 04 лютого

2019 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовська Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік,
за ст. 187 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від

13 жовтня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 13 жовтня

2020 року засуджено ОСОБА_6 за ст. 187 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28 лютого 2018 року ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту його затримання 04 лютого 2019 року.
Цим же вироком засуджено: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ст. 187 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ст. 296 ч. 1, ст. 198, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки 6 місяців. У касаційній скарзі судові рішення щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не оскаржуються та касаційних скарг від останніх та в їх інтересах не надходило.
Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь держави 429 гривень процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
03 лютого 2019 року приблизно о 23 годині біля кафе «Перлина», розташованого за адресою: Одеська область, м. Подільськ, Привокзальна площа, 3, у ОСОБА_8 виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_10 . Після чого, вводячи в оману ОСОБА_9 , який знаходився також біля кафе «Перлина», запропонував завдати ОСОБА_10 тілесні ушкодження. ОСОБА_9 , прагнучи продемонструвати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, самоствердитися за рахунок приниження іншої особи, прийняв таку пропозицію.
Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення хуліганських дій, ОСОБА_9 попрямував за ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_8 , який рухався позаду ОСОБА_9 , зателефонував ОСОБА_6 та запропонував вчинити напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння його майном, на що той погодився. Зустрівшись, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 криками підбадьорили

ОСОБА_9 , який рухався по вул. 8 Березня в м. Подільську Одеської області за

ОСОБА_10 .
Того ж дня приблизно о 23 годині 20 хвилин біля домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_9 наздогнав ОСОБА_10 та умисно завдав йому один удар правою рукою в область потилиці, від чого ОСОБА_10 зупинився і повернувся до ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_9 штовхнув ОСОБА_10 обома руками в груди, внаслідок чого останній сів на землю.
У цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, підбігли до ОСОБА_10 та завдали йому удари кулаками та ногами в різні частини тіла, заподіявши тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, закритих переломів кісток лицьового черепа (перелом кісток носа з викривленням носової перетинки, переломи зовнішньої та внутрішньої стінок лівої гайморової пазухи), забійних ран, саден та синців обличчя. Подолавши волю ОСОБА_10 до опору, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 заволоділи мобільним телефоном марки «Samsung» та коштами в сумі 1 000 гривень, які знаходились у ОСОБА_10 в кишенях, а всього на суму 1 975 гривень. У подальшому ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з місця вчинення кримінальних правопорушень зникли.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 залишено без зміни, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого

ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині щодо ОСОБА_6 , а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Даючи свою оцінку доказам у кримінальному провадженні, зазначає, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 є незаконними та необґрунтованими, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, суперечливих показаннях потерпілого

ОСОБА_10 , засудженого ОСОБА_9 , свідків та недопустимих доказах, які зібрані з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме: протокол огляду місця події від 04 лютого 2019 року; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 лютого 2019 року з потерпілим

ОСОБА_10 ; протокол слідчого експерименту від 15 квітня 2019 року з потерпілим ОСОБА_10 ; висновок судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 . Указує на відсутність попередньої змови між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_8 не повідомляв ОСОБА_6 про свої наміри щодо ОСОБА_10 , на місці події ОСОБА_6 опинився випадково. Указує на те, що суд не врахував показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо непричетності ОСОБА_6 до вчинення злочину, а також не надав належної правової оцінки заявам свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про застосування незаконних методів слідства. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів його апеляційної скарги та не дослідив докази за відповідним клопотанням захисту.

У запереченнях на касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 засуджений ОСОБА_9 просить залишити її без задоволення через необґрунтованість наведених захисником доводів.
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 не надходило.

Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні висловив доводи на підтримання своєї касаційної скарги та просив її задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу захисника ОСОБА_7

необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_6 та на підтвердження його винуватості обґрунтовано послався, у тому числі: на показання самого ОСОБА_6 , який не заперечував, що перед подією йому телефонував ОСОБА_8 , особисто перебував на місці події під час побиття ОСОБА_10 , контактував з потерпілим, обтираючи йому обличчя снігом, а також не заперечував, що на відео з камер спостереження він присутній; на показання потерпілого ОСОБА_10 про обставини вчинення на нього розбійного нападу, який суду повідомив, що перед нападом за ним прямувала група хлопців,

ОСОБА_8 підходив та просив у нього цигарки, з метою уникнути конфлікту він слідував маршрутом через місто, однак на АДРЕСА_3 відчув сильний удар в полицю, повернувшись побачив ОСОБА_9 , який його також штовхнув у груди і він сів на землю, потім підбігли ОСОБА_8 та

ОСОБА_6 і завдали йому численних ударів руками та ногами в обличчя, він намагався перехопити руки нападників, але ОСОБА_8 тримав його руки, наказуючи не чинити опір, а ОСОБА_6 продовжував завдавати удари у обличчя, потім обшукали його джинси та куртку, припустив, що мобільний телефон взяв ОСОБА_8 , а хто взяв гроші він не бачив; на показання засудженого ОСОБА_9 , який визнав повністю свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 296 ч.1, ст. 198 КК України, та суду повідомив, що ОСОБА_8 запропонував побити ОСОБА_10 , коли зустрів ОСОБА_6 , той йому сказав: «Йди за ним і не бійся», ОСОБА_8 і ОСОБА_6 кричали, щоб він наздоганяв ОСОБА_10 , підтвердив, що вдарив потерпілого по шиї, а потім штовхнув у груди, зауважив, що потім ОСОБА_8 та ОСОБА_6 били потерпілого по обличчю, перевертали на живіт, обшукували кармани куртки та джинсів, в цей час ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 стояли неподалік, після цього ОСОБА_8 показав викрадений мобільний телефон, який вони домовились продати; на показання засудженого ОСОБА_8 , який повідомив, що саме він бив ОСОБА_10 та забрав у нього з джинсів гроші, не заперечував, що декілька разів телефонував ОСОБА_6 до вчинення злочину, а також після, та того, що ОСОБА_6 перебував на місці події, витирав потерпілого снігом.

У судовому засіданні судом першої інстанції також безпосередньо допитано свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були очевидцями подій, та надано їх показанням належну оцінку. Так, ОСОБА_13 підтвердив, що ОСОБА_8 з його мобільного телефону декілька разі телефонував ОСОБА_6 , ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 і ОСОБА_9 шукали речі після побиття ОСОБА_16 потерпілого ОСОБА_10 , після того як ОСОБА_16 показав викрадений мобільний телефон, він запропонував його продати. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зазначили, що бачили як ОСОБА_6 сидів біля

ОСОБА_10 .
У матеріалах кримінального провадження містяться заяви свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про застосування до них працівниками поліції незаконних методів слідства, з якими вони зверталися на адресу Одеського апеляційного суду під час апеляційного оскарження стороною захисту міри запобіжного заходу, обраної ОСОБА_6 , і які були долучені до матеріалів кримінального провадження за клопотанням захисника ОСОБА_7 .

Згідно з журналом судового засідання від 29 липня 2019 року та аудіозаписом цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, свідок ОСОБА_13 повідомив, що дійсно писав зазначену заяву, уточнивши при цьому, що вона стосується тієї обставини, що насправді він не бачив, щоб ОСОБА_6 завдавав ударів потерпілому. Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні від 06 вересня 2019 року також підтвердив факт написання ним такої заяви та повідомив, що вона стосується тиску з боку працівників поліції, оскільки насправді він не бачив, щоб ОСОБА_6 бив потерпілого.

У свою чергу ні ОСОБА_6 , ні його захисник адвокат ОСОБА_7 не зазначали про застосування незаконних методів щодо ОСОБА_6 .

Конкретних фактів порушення своїх прав та законних інтересів органом досудового розслідування свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у судовому засіданні не навели. За таких обставин, твердження ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про застосування незаконних методів слідства не відповідають критеріям «небезпідставності» в розумінні ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ними не були повідомлені конкретні обставини такого поводження з ними і не надані будь-які підтвердження цим обставинам, що унеможливлювало здійснити перевірку, а тому не створювало обов`язку проведення відповідного розслідування.
Крім того, у вироку суд послався на показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вони надали безпосередньо в судовому засіданні. Протоколи ж слідчого експерименту за участю зазначених свідків, проведених під час досудового розслідування, визнані судом першої інстанції недопустимими доказами через допущенні порушення норм кримінального процесуального закону.

Доводи касаційної скарги про недопустимість окремих письмових доказів є необґрунтованими. Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обґрунтовано послався у вироку на дані, що містяться: в протоколі огляду місця події від04 лютого 2019 року, зазначений огляд проведено уповноваженою особою в присутності двох понятих і його результати оформлено з дотриманням вимог статей ст. 104, 223, 237 КПК України; в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 лютого 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , яке проведено та результати якого оформлено з дотриманням вимог статей 104, 223, 228 КПК України, у тому числі потерпілий був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КПК України; в протоколі слідчого експерименту від 15 квітня 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , в ході якого потерпілий розповів та на місці показав обставини вчинення на нього розбійного нападу, який проведено та результати якого оформлено з дотриманням вимог статей 104, 223, 240 КПК України, на будь-які показання, надані потерпілим під час слідчого експерименту суд у вироку не посилався.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 07 липня 2020 року № 81 у потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, закритих переломів кісток лицьового черепа (перелом кісток носа з викривленням носової перетинки, переломи зовнішньої та внутрішньої стінок лівої гайморової пазухи), забійних ран, саден та синців обличчя, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, вони могли утворитися в результаті завдання ударів руками (кулаками) та взутими ногами в область обличчя.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня

2020 року в справі № 754/14281/17, відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі

ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Із матеріалів кримінального провадження видно, що ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 24 березня 2020 року за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 призначено комісійну судово-медичну експертизу. За заявою потерпілого ОСОБА_10 від

02 квітня 2020 року до матеріалів кримінального провадження були долучені наявні у нього медичні документи. Ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 05 травня 2020 року надано прокурорам тимчасовий доступ до медичної карти № 380/21 стаціонарного хворого ОСОБА_10 , яку вилучено згідно з протоколом про тимчасовий доступ до речей і документів від 20 травня 2020 року з Подільської міської лікарні. Зазначені документи супровідними листами були направлені директору КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». Зазначений висновок судової експертизи надійшов до суду 13 липня 2020 року разом з матеріалами кримінального провадження та зазначеними медичними документами.

Із журналу судового засідання від 13 липня 2020 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, вбачається, що за заявами захисників, у тому числі

ОСОБА_7 , було оголошено резолютивну частину зазначеного висновку судово-медичної експертизи, заяв та доповнень щодо законності його складання від учасників судового провадження не надходило. Сторони кримінального провадження не клопотали про ознайомлення із зазначеною медичною документацією та не просили дослідити її в судовому засіданні. Отже, доводи захисника ОСОБА_7 про недопустимість висновку судово-медичної експертизи від 07 липня 2020 року № 81є безпідставними.
Крім того, суд дослідив на предмет допустимості та обґрунтовано послався на підтвердження винуватості ОСОБА_6 на дані, які містяться: в заяві ОСОБА_10 від 04 лютого 2020 року про притягнення до відповідальності осіб, які із застосуванням насильства заволоділи його мобільним телефоном та грошима; в заяві ОСОБА_17 про добровільну видачу викраденого у ОСОБА_10 мобільного телефону марки «Samsung», який він придбав спільно з ОСОБА_18 ; у протоколі огляду виданого ОСОБА_17 мобільного телефону від 04 лютого 2019 року; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від

04 лютого 2019 року за участю ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ; в протоколі огляду від 20 лютого 2019 року, в ході якого ОСОБА_19 видала електронний носій з записом з камер відеоспостереження бару « ІНФОРМАЦІЯ_4 »; в протоколах огляду цифрових відеозаписів від 09 лютого 2019 року та 20 лютого 2019 року; в протоколах тимчасового доступу до речей і документів від 14 березня 2019 року, в ході яких на підставі ухвали слідчого судді вилучена інформація про абонентські номери, якими користувалися ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_20 ; в звіті спеціаліста про те, що з номеру ОСОБА_13 на номер, яким користувався ОСОБА_6 , 03 лютого 2019 року о 23 годині 04 хвилини та о 23 годині 28 хвилин відбулися з`єднання, ще чотири з`єднання не відбулися, а з номеру ОСОБА_8 на номер ОСОБА_6 відбулися з`єднання 03 лютого 2019 року о 23 годині 45 хвилин і 04 лютого 2019 року о 00 годин 43 хвилини; на висновок судової товарознавчої експертизи від 21 лютого 2019 року № 51-СП про вартість викраденого мобільного телефону марки «Samsung».

Суд першої інстанції належним чином перевірив версію сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та про відсутність попередньої змови з

ОСОБА_8 , обґрунтовано не погодився з такою версією та визнав її способом захисту від пред`явленого обвинувачення. При цьому суд заначив, що показання потерпілого ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , записи з камер відеоспостереження, неодноразові телефонні дзвінки ОСОБА_16 до ОСОБА_6 , узгодженість дій ОСОБА_16 та ОСОБА_6 під час побиття ОСОБА_10 , послідуючий спільний обшук карманів одягу потерпілого і заволодіння майном, поза розумним сумнівом свідчать про наявність попередньої змови на вчинення розбійного нападу.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення з наведенням відповідного обґрунтування та правильно кваліфікував його дії за ст. 187 ч. 2 КК України. При цьому всім наявним доказам суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у них доводи, у тому числі доводи захисника ОСОБА_7 про незаконність засудження ОСОБА_6 та його невинуватість, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, недопустимість доказів, які аналогічні доводам його касаційної скарги, визнав їх безпідставними, мотивувавши своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 визнано необґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 404 ч. 3 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, а саме: відтворити в судовому засіданні відео та звукозаписи допитів у суді першої інстанції потерпілого

ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_21 , відтворити відео та звукозапис допиту обвинуваченого ОСОБА_9 у судовому засіданні 07 жовтня 2020 року.

Із журналу судового засідання від 22 лютого 2021 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 надав пояснення суду апеляційної інстанції та уточнив свої показання, надані суду першої інстанції, підтвердив, що ОСОБА_6 завдавав йому ударів, заначив, що коли до його кишень заліз ОСОБА_8 , він перехопив його руки, в цей час

ОСОБА_6 бив в обличчя ногами, а коли його перевернули на живіт, то залізли в кишеню зі сторони та нарівні розташування саме ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_22 також надали пояснення і зазначили, що показання ОСОБА_9 викладені у вироку правильно, ОСОБА_9 також зауважив, що такі показання він надавав протягом всього судового розгляду. За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про відтворення в судовому засіданні відео та звукозаписів показань потерпілого, свідків та обвинуваченого ОСОБА_9 , наданих ними в суді першої інстанції. Після цього захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про повторний допит свідків ОСОБА_15 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_21 безпосередньо в суді апеляційної інстанції. У задоволенні зазначеного клопотання апеляційним судом з наведенням відповідного обґрунтування відмовлено, оскільки ні обвинувачений ОСОБА_6 , ні його захисник адвокат ОСОБА_7 не зазначали про дослідження доказів судом першої інстанції неповно або з порушенням у розумінні ст. 404 ч. 3 КПК України. Враховуючи зазначене, доводи касаційної скарги захисника і в цій частині безпідставні. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Підстав, передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не встановлено.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ст. 187 ч. 2 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди нижчих інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України та врахували практику Європейського суду з прав людини, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.
За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 та скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3