УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.08.2021 Справа №607/13481/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м. Тернополі в залі суду у підготовчому судовому засіданні в кримінальному провадженні № 0000931 стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення за ч.3 ст.187 КК України, -

встановив:
Прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого за ч.3 ст. 187 КК України ОСОБА_4 .

У поданому клопотанні зазначено: «Мною, прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 підтримується публічне обвинувачення у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 187 КК України. 29 липня 2021 року до Тернопільського міськрайонного суду скеровано обвинувальний акт про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Семенівка, Томаківського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, не депутата, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Так, 03.07.2021 року близько 12:21 год., у ОСОБА_4 , який перебував неподалік аптеки «Подорожник», в якій підприємницьку діяльність здійснює ТзОВ «Подорожник Тернопіль», що по АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел спрямований на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), та погрозою застосування такого насильства, поєднаний з проникненням у інше приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел 03.07.2021 року, близько 12:21 год., ОСОБА_4 перебуваючи неподалік аптеки «Подорожник», в якій підприємницьку діяльність здійснює ТзОВ «Подорожник Тернопіль», що по АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що потерпіла ОСОБА_6 перебуває у приміщенні аптеки «Подорожник», розуміючи що його дії носять відкритий характер, тримаючи в правій руці цвях на руків`ї якого виконана обмотка зайшов у приміщення торгівельної зали аптеки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке знаходилося на першому поверсі. Побоюючись за своє життя та здоров`я, потерпіла ОСОБА_6 побачивши ОСОБА_4 через незачинені двері сходами піднялася до складського приміщення аптеки «Подорожник», яке знаходиться на другому поверсі. ОСОБА_4 не звертаючи уваги на фармацевта ОСОБА_7 , яка перебувала в той же час в одному приміщенні торгівельної зали аптеки «Подорожник», достовірно розуміючи, що до зазначеного приміщення вхід стороннім особам (крім працівників вказаного закладу) заборонено, не маючи законних підстав та дозволу на вхід до службового приміщення, через незачинені двері проник до складського приміщення, де усвідомлюючи суспільно небезпечний характер та наслідки свого діяння, бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив особистого збагачення, направлений на заволодіння чужим майном, здійснив напад на раніше не знайому йому ОСОБА_6 та висунув вимогу передачі йому мобільного телефону торговельної марки «Apple» «іPhone 8 Plus», який знаходився у потерпілої. Надалі, ОСОБА_4 здійснив своєю лівою рукою придушення за шию ОСОБА_6 , спричинивши останній синець із садном на його тлі на боковій поверхні шиї справа та синець лівого плеча, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Після чого, бажаючи подавити її волю до можливого опору, тримаючи в правій руці цвях на руків`ї якого виконана обмотка почав ним розмахувати погрожуючи його застосуванням, тобто виказав погрозу застосування насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, після чого продовжуючи реалізовувати корисливий злочинний умисел на розбій, почав залякувати потерпілу вимагаючи передати йому мобільний телефон. Потерпіла, сприйнявши дану погрозу як реальну, небезпечну для свого життя і здоров`я, та неминучу у разі невиконання вимоги, тобто таку, що дійсно може бути реалізована, злякалась після чого, намагаючись дістати свій мобільний телефон із задньої кишені штанів з власної необережності, впустила мобільний телефон і він впав на підлогу. В подальшому, ОСОБА_4 заволодів мобільним телефоном, та з місця скоєння кримінального правопорушення зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 6971,88 гривень.

Таким чином, вказаними умисними діями ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), погрозою застосування такого насильства, поєднаний з проникненням у інше приміщення.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31 серпня 2021 року.

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_4 усвідомлюючи міру покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі до семи років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. На підтвердження цього ризику є те, що в підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, без постійного місця роботи та джерела доходу.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;

2) незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Ризиком того, що у разі не застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він може незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні є те, що перебуваючи на волі, він може незаконно здійснювати на них тиск та погрози, з метою дачі особами неправдивих показів, або відмови від добровільно наданих показань, а сторона обвинувачення не матиме можливості запобігти цьому та перешкоджати протиправним діям.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик не зменшився, так як вказані вище свідки та потерпіла не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту, можуть змінити свої показання, які вони надавали слідчому, на користь підозрюваного.

Окрім того, відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що узгоджується із санкцією статті за якою обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 .

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені ст. 177 КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_4 .

Вищевикладене свідчить про те, що ризики які лягли в основу обрання не зменшились, а тому виправдовують подальше тримання ОСОБА_4 під вартою, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Крім цього, враховуючи зазначені обставини, а також відповідно до

п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочину, вчиненого із погрозою застосування насильства та із застосуванням насильства, а тому є підстави не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується, однак завершити судовий розгляд до вказаної дати не надається можливим, оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання».

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 пояснив, що подане клопотання підтримує в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому мотиви.

Захисник ОСОБА_5 заперечив щодо клопотання обвинуваченого посилаючись на відсутність обґрунтування обвинувачення, не вірно зазначену кваліфікацію в обвинувальному акті, відсутність задекларованих прокурором ризиків, тому просить обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що підтримує доводи захисника.

Ознайомившись із клопотанням сторони обвинувачення, наявними матеріалами підготовчого провадження, заслухавши доводи та пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_8 від 05 липня 2021 року стосовно ОСОБА_4 обрано та застосованого запобіжний захід, - тримання під вартою без визначення застави. Строк дії ухвали закінчується о 23 год. 59 хв. 31 серпня 2021 року.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), погрозою застосування такого насильства, поєднаний з проникненням у інше приміщення, що слідує із реєстру матеріалів досудового розслідування долученого до обвинувального акту. Однак суд звертає увагу на те, що згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Згідно з частиною першою статті 183 Кодексу тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Також прокурором доведено, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 під час досудового розслідування не зменшились та продовжую існувати зокрема:

- ОСОБА_4 усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі до семи років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. На підтвердження цього ризику є те, що в обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, без постійного місця роботи та джерела доходу.

- У разі не застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він може незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні є те, що перебуваючи на волі, він може незаконно здійснювати на них тиск та погрози, з метою дачі особами неправдивих показів, або відмови від добровільно наданих показань, а сторона обвинувачення не матиме можливості запобігти цьому та перешкоджати протиправним діям.

Також відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що узгоджується із санкцією статті за якою обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 .

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Стороною обвинувачення доведено, що наявність декількох ризиків у сукупності, які об`єктивно існують, унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів, тому жоден з таких не буде достатнім для запобігання їм та забезпечення належної поведінки обвинуваченим і виконання ним своїх обов`язків.

Проаналізувавши наведене у сукупності вважаю, що пояснення сторони захисту спростовуються матеріалами та доводами сторони обвинувачення про існування ризиків, які об`єктивно існують.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи ОСОБА_4 стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, соціальних зв`язків, суд приходить до переконання про необхідність обрання виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім цього враховуючи те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у злочині передбаченому за ч.3 ст. 187 КК України, тобто такому, що вчинений із застосуванням насильства, виходячи зі змісту п.1 ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає, що на даному етапі враховуючи обставини зазначені в обвинувальному акті та пояснення прокурора в суді, не доцільно визначати заставу, як альтернативу триманню під вартою.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 8, 22, 94, 177, 183, 198, 315 КПК України, суд -

постановив:
Клопотання прокурора задовольнити, ОСОБА_4 обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, на два місяці до 29 жовтня 2021 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали закінчується 29 жовтня 2021 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити сторонам та учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1