У Х В А Л А

07 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження у кримінальному провадженні № 0000099 від 14.06.2019 р., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження у кримінальному провадженні № 0000099 від 14.06.2019 р.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність її повернення виходячи з таких мотивів.

Згідно зі ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

На підставі ч. 1 ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Оскільки КПК України не містить положень щодо представника заявника та яким чином підтверджуються його повноваження, то слід враховувати норми ст. 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді, оскільки вони є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя та відповідають гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу.

Також, для випадків неврегульованості певних питань у ч.6 ст.9 КПК передбачено правило, згідно з яким у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Однією із загальних засад кримінального провадження є рівність перед законом і судом (п.3 ч. 1 ст. 7 КПК).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 7 КПК, який розкритий у ч. 1 ст. 10 КПК, не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку, що у кримінальному провадженні представником заявника може бути особа, яка за змістом КПК може бути представником іншого учасника кримінального провадження, з якими його можна порівняти. При цьому, підтвердження повноважень представника заявника у кримінальному провадженні має здійснюватися у такій формі та порядку, які не наділятимуть останнього привілеями та не обмежуватимуть у порівнянні з іншими учасниками кримінального провадження. Тобто, з дотриманням засади рівності перед законом і судом всіх учасників кримінального провадження. І такі форма та порядок підтвердження повноважень представника заявника у кримінальному провадженні повинні бути такими ж, як і при підтвердженні повноважень представників інших учасників кримінального провадження, з якими його можна порівняти.

Оскільки ст. 64-1, 64-2 КПК так само як і ст. 60 КПК структурно знаходяться у §5 глави 3 розділу I КПК, котра визначає хто є заявником у кримінальному провадженні, можна зробити висновок, що представником заявника, яким фізична особа, в контексті можливості здійснювати повноваження представника у кримінальному провадженні можна порівняти із представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та представником юридичної особи, яка є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт. Крім того, враховуючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні може бути розпочате, як з ініціативи заявника (ч. 1 ст. 60 КПК), так і з ініціативи потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК), котра може проявлятися у поданні заяви про кримінальне правопорушення, у зазначеному контексті представника заявника можна порівняти також із представником юридичної особи, яка є потерпілим (ч. 2 ст. 58 КПК).

А тому порядок і форма підтвердження повноважень представника заявника, задля дотримання засад рівності перед законом і судом, повинні бути такими ж самими, як і передбачені для вищевказаних осіб ч. 3 ст. 58, ст..60, ч. 2 ст. 64-1, ч. 5 ст. 64-2 КПК.

Так, за змістом вищевказаних норм кримінального процесуального закону, представником вказаних учасників кримінального провадження як фізичних, юридичних осіб може бути: захисник ( ч. 2 ст. 58, ст.60, бз. 2 ч. 1 ст. 64-1, абз. 2 ч. 4 ст. 64-2 КПК), тобто адвокат в розумінні ст. 45 КПК; керівник чи інша особа, уповноважена законом або установчими документами (ч. 2 ст. 58, абз. 3 ч. 1 ст. 64-1, абз. 3 ч. 4 ст. 64-2 КПК); працівник юридичної особи (див. ч. 2 ст. 58, абз. 4 ч. 1 ст. 64-1, абз. 3 ч. 4 ст. 64-2 КПК).

У силу положень ст.45 КПК України захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію)( ч.1 ст.45 КПК України).

На підставі ч.2 ст.45 КПК України захисником не може бути адвокат, відомості про якого не внесено до Єдиного реєстру адвокатів України або стосовно якого у Єдиному реєстрі адвокатів України містяться відомості про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ст.50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:

1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю;

2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Отже, представником заявника, який є фізичною особою, аналогічно вказаним вище приписам, має право бути особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником, тобто є адвокатом.

При цьому можливість особи у кримінальному провадженні діяти при зверненні до суду, в тому числі під час підписання та подання скарги, в якості представника обумовлюється необхідністю підтвердження наявності у неї відповідних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має права подавати скаргу.

Звертаючись зі скаргою, на постанову слідчого про закриття кримінального провадження у кримінальному провадженні № 0000099 від 14.06.2019 р., ОСОБА_3 зазначив, що заявником була його мати ОСОБА_4 , яка на сьогоднішній день померла, а ОСОБА_3 є спадкоємцем її майна за заповітом.

Оскільки ОСОБА_3 не є заявником, потерпілим у вказаному кримінальному провадженні та до матеріалів скарги документів, що підтверджують його статус адвоката, повноважного на представництво інтересів особи, яка є учасником кримінального провадження не долучив, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга подана особою,яка не має права її подавати.

Слідчий суддя зазначає, що правила спадкової трансмісії, тобто переведення обов`язків спадкодавця до його спадкоємця чинним кримінальним процесуальним законом стосовно особи, яка була заявником у кримінальному провадженні не передбачені.

За таких обставин, скарга ОСОБА_3 не може бути розглянута по суті, а відповідно не може бути прийнято жодне із рішень, передбачених ч.2 ст.307 КПК України.

У низці рішень Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Слідчий суддя зауважує, що визначена приписами чинного КПК України процедура звернення до суду є частиною належного порядку доступу правосуддя, а тому має бути дотримана особою, яка звертається до суду.

Встановлена наявність підстав для повернення скарги не створює перешкоди ОСОБА_3 у доступі до правосуддя за вказаних обставин, оскільки закон вимагає дотримання вимог КПК України як заявником, так і слідчим суддею.

А тому повернення скарги не свідчить про порушення такого права особи.

З огляду на наведені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення скарги особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст.214,303,306,307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження у кримінальному провадженні № 0000099 від 14.06.2019 р. разом із доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.

На ухвалу протягом п`яти діб з дня одержання її копії може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1