Ухвала
Іменем України
27 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 638/10437/19
провадження № 51-3030ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_4

на бездіяльність слідчого.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року вказану ухвалу слідчого судді залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що ОСОБА_4 не погоджується

із зазначеною ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду

м. Харкова від 28 квітня 2021 року у провадженні № 1-кс/638/1010/21 (справа

№ 638/10437/19) та порушує питання про її перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
Обмеження права на касаційне оскарження ухвали слідчого судді після

її перегляду в апеляційному порядку визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом (ч. 4 ст. 424 КПК України). Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України,

є пропорційним та обґрунтованим.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана

на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню

в касаційному порядку.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
за її касаційною скаргою на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду

м. Харкова від 28 квітня 2021 року, яку ухвалою Харківського апеляційного суду

від 16 серпня 2021 року залишено без зміни.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

С. С. Слинько ОСОБА_2 О. П. Марчук ОСОБА_3 С. В. Яковлєва