Справа № 761/3912/22
Провадження № 1-кс/761/2519/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна накладеного ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30.11.2021, у кримінальному провадженні № 0000693, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2021, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.3 ст.332 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна накладеного ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30.11.2021, у кримінальному провадженні № 0000693, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2021, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.3 ст.332 КК України.
В обґрунтування поданого клопотання заявник зазначив, що арешт накладено необгрунтовано, ОСОБА_4 не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, під час обшуку ним зазначалося, що він прийшов до офісу туристичної фірми для придбання туру.
У судове засідання заявник та володілець майна не з`явилися, просили розгляд клопотання проводити у їх відсутність, вимоги клопотання підтримують у повному обсязі.
Прокурор, яким ініційовано питання арешту, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений, про причини неявки не повідомив.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наступне.
Як вбачається з матеріалів клопотання СУ ГУНП в Київській області за процесуальним керівництвом Київської обласної прокуратури проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000693 від 02.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 332 КК України.
26.11.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, зазначене в протоколі обшуку від 26.11.2021.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30.11.2021 задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000693 від 02.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.358, ч. 3 ст.332 КК України, про накладення арешту на вилучене майно в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . Накладено арешт, зокрема, на майно, що належить заявнику, а саме: мобільний телефон марки Айфон синього кольору ІМЕІ НОМЕР_1 ; 1 USB-флеш накопичувач, що містить електронний цифровий підпис ОСОБА_4 ; банківські картки Ексім банк № НОМЕР_2 , Приватбанк № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 ; блокнот коричневого кольору з рукописними записами та вкладеними аркушами паперу з записами.
При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді, підставою для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене майно послугував той факт, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та арешт накладається з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.
При цьому, підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності зі ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Прокурор, яким ініційовано питання накладення арешту на майно ОСОБА_4 , не довів обґрунтованості накладеного арешту та необхідності подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Слідчим суддею враховується, що кримінальне провадження, у межах якого було накладено арешт на майно, здійснюється за фактом підробки сертифікатів про вакцинацію проти захворювання, яке викликало пандемію, а саме «COVID-19» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Водночас при ухваленні рішення про накладення арешту слідчим суддею не взято до уваги того, що ОСОБА_4 не має жодних відносин з зазначеними особами.
Крім того, встановлено, що на час розгляду клопотання про скасування арешту заявник не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні.
Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне скасувати арешт майна, що належить ОСОБА_4 , а саме: мобільного телефону марки Айфон синього кольору ІМЕІ НОМЕР_1 ; мобільного телефону марки iphone 5 в корпусі сірого кольору; 1 USB-флеш накопичувачу, що містить електронний цифровий підпис ОСОБА_4 ; банківських карток Ексім банк №446770, Приватбанк № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 ; блокноту коричневого кольору з рукописними записами та вкладеними аркушами паперу з записами, накладений ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30.11.2021, у кримінальному провадженні № 0000693, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2021, у зв`язку з чим клопотання заявника підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна накладеного ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30.11.2021, у кримінальному провадженні № 0000693, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2021, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.3 ст.332 КК України, - задовольнити.
Скасувати арешт майна у кримінальному провадженні № 0000693, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2021, накладений ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30.11.2021, а саме: мобільного телефону марки Айфон синього кольору ІМЕІ НОМЕР_1 ; мобільного телефону марки iphone 5 в корпусі сірого кольору; 1 USB-флеш накопичувачу; банківських карток Ексім банк №446770, Приватбанк № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 ; блокноту коричневого кольору з рукописними записами та вкладеними аркушами паперу з записами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1