УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.11.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 та її захисників адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001169 від 25.08.2021 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Олнєшти, Штефан-Воденського району Республіки Молдови, громадянки України, розлученої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.189, ч.1 ст.2553 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0001169 від 25.08.2021 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-3 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно 12.10.2020, ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Чорноморськ Одеської області, з метою вирішення майнових відношень з ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 має авторитет у кримінальному середовищі та перебуває у статусі «смотрящего» в м. Чорноморськ Одеської області, звернулась до так званого «положенця» ОСОБА_10 , як до основного представника кримінального середовища в м. Чорноморськ, відповідно який має значний вплив на криміногенну ситуацію в місті та впливає на встановлення та поширення в м. Чорноморськ Одеської області свого злочинного статусу, для здійснення злочинного впливу на ОСОБА_9 з метою примусу виконати боргові зобов`язання.

Підбуривши шляхом умовлянь та грошової винагороди, ОСОБА_4 схилила ОСОБА_10 та діючого з ним ОСОБА_11 до вчинення незаконного вимагання із застосуванням насильства, та вступила у попередню змову з вказаними особами, передавши «смотрящему» за м. Чорноморськ Одеської області ОСОБА_10 інформацію щодо особистих даних, номерів телефонів та місця проживання потерпілого ОСОБА_9 .

Так, приблизно 12.10.2020, ОСОБА_10 , перебуваючи у статусі суб`єкту підвищеного злочинного впливу, використовуючи свій неформальний статус «смотрящого» в м. Чорноморськ та положення у кримінальній ієрархії, так званого «положенця», маючи стійку життєву позицію, спрямовану на заняття протиправною діяльністю, направленої на незаконне заволодіння чужим майном, використовуючи свої лідерські якості, маючи рішучий та вольовий характер, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , під уявним приводом щодо виконання боргових зобов`язань ОСОБА_9 перед ОСОБА_4 , шляхом виказування погроз та застосування насильства, прийняли рішення вимагати передачі ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 1450 доларів США.

На підтвердження своїх протиправних намірів та реальності погроз щодо застосування до потерпілого ОСОБА_9 протиправних заходів впливу, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , маючи на меті залякування, вчинення морального та психологічного тиску відносно потерпілого, у період часу з жовтня 2020 року по травень 2021 року, систематично телефонували на мобільний телефон потерпілого, призначали неодноразові зустрічі із ОСОБА_9 , під час яких виказували погрози застосування насильства у разі невиконання ним вимог щодо передачі грошових коштів у сумі 1450 доларів США, при цьому кожного разу встановлювали строк виконання незаконних вимог.

Слідчий звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його наступними доводами та посиланням на наступні ризики.

Так, підозрювана ОСОБА_4 , з метою ухилення покарання у вигляді позбавлення волі, може вдатися до спроб переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того, ОСОБА_4 , з метою ухилення від покарання, може перешкоджати проведенню досудового розслідування, шляхом здійснення впливу на свідків у зазначеному кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_9 та членів його родини, схилення їх до зміни свідчень або наданні неправдивих свідчень, тобто вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку з тим, що підозрювана ОСОБА_4 , підтримує тісні зв`язки з особами які мають кримінальне минуле та перебувають у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, вона може організувати або бути причетною до вчинення іншого злочину відносно потерпілого ОСОБА_9 та близьких його родичів, зазначена обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, зазначивши, що інший запобіжний захід не здатен забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Захисник підозрюваної - адвокат ОСОБА_5 заперечувала щодо клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що ОСОБА_4 є громадянкою України, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується. Крім того, у підозрюваної є син інвалід, який потребує догляду та мати похилого віку, яка також є інвалідом. ОСОБА_4 також має проблеми зі здоров`ям та її перебування в слідчому ізоляторі лише погіршить стан її здоров`я. Просила застосувати відносно її підзахисної запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Захисник підозрюваної - адвокат ОСОБА_6 підтримала доводи адвоката ОСОБА_5 .

Підозрювана підтримала думку своїх захисників.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як вбачається з матеріалів клопотання, письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.189, ч.1 ст.2553 КК України, складено, оголошено та вручено підозрюваній 12.11.2021 року.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.189, ч.1 ст.2553 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які наявні в матеріалах клопотання.

При вирішенні питання про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного. Так, враховуючи обставини можливого вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_4 , покарання, яке їй загрожує у випадку визнання її винною у їх вчиненні, враховуючи суспільно-небезпечний характер таких діянь, слідчий суддя приходить до переконання про наявність ризику у вигляді можливого переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду, незважаючи на наявність міцних соціальних зв`язків.

В частині існування ризику впливу підозрюваної на потерпілого та свідків в рамках кримінального провадження, слідчий суддя враховує те, що підозрюваній відомі особи потерпілого та свідка, яка є його дружиною, та на яких вона самостійно, або через залучення інших осіб, може здійснювати вплив, схиляючи їх до надання неправдивих показань, усвідомлюючи тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, оскільки у випадку подальшого можливого направлення обвинувального акту до суду відносно ОСОБА_4 потерпілий та свідки будуть допитуватися безпосередньо судом, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику ймовірного впливу підозрюваною на потерпілих та свідків.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення є обґрунтованим, а відповідний запобіжний захід достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної та запобігання ризикам, передбачених п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя вважає недоведеним існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки органом досудового розслідування не доведено того, що підозрювана може вчинити інше кримінальне провадження, враховуючи, те, ОСОБА_4 раніше не судима та останній не повідомлено про підозру і будь-якому іншому кримінальному провадженні.

З урахуванням встановленого в судовому засіданні ризиків та обставин кримінальних правопорушень, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваної в судовому засіданні встановлено не було.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-2553 Кримінального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що посилання захисника підозрюваної на те, що у останньої погіршиться стан здоров`я у зв`язку з перебуванням в умовах слідчого ізолятора в судовому засіданні не доведено жодними належними доказами.

Таким чином, з урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001169 від 25.08.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком до 12.01.2022 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1