справа № 362/5148/13-к
провадження № 1-в/362/331/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2021 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові клопотання захисника про звільнення від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку у кримінальному провадженні № 0000193 щодо ОСОБА_3 , засудженого вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2014 року за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 203-2 КК України.

У судове засідання прибули:
адвокат ОСОБА_4 ;

прокурор ОСОБА_5 .

Суть питання, що вирішується. Процедура
Адвокат ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним клопотанням в інтересах засудженого, у якому, з урахуванням уточнення в судовому засіданні, ставить питання про звільнення ОСОБА_3 від покарання, призначеного вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2014 року за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 203-2 КК України, у виді штрафу в розмірі 127 500,00 гривень у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, з 31 серпня 2018 року.

Клопотання обґрунтовано закінченням визначеного пунктом 1 частини 1 статті 80 КК України строку, відсутністю обвинувального вироку, яким ОСОБА_3 було би визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 389 вказаного кодексу та, відповідно, обставин щодо зупинення чи переривання вказаного строку.

У судовому засіданні автор клопотання підтримала останнє, просила суд його задовольнити.

Прокурор заперечень проти задоволення клопотання не висловив і зауважив, що навіть із урахуванням установленої судом розстрочки виконання вироку згідно з ухвалою від 20 квітня 2018 року визначений пунктом 1 частини 1 статті 80 КК України дійсно минув. Водночас прокурор указав на безпідставність визначення конкретної дати звільнення від покарання, пославшись на наявність ухваленого в березні 2021 року обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 , який не набрав законної сили, згідно з яким останній у квітні 2018 року вчинив новий злочин.

ОСОБА_3 подав до суду заяву, згідно з якою підтримує зазначене клопотання захисника та просить розгляд клопотання проводити без його участі.

Відповідно до листа відділу № 1 Обухівського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області від 09 вересня 2021 року ОСОБА_3 з 2014 року і по теперішній час на обліку в даному органі пробації не перебував, а тому участь представника цієї установи під час розгляду даного клопотання є недоцільною.

Встановлені судом фактичні обставини
Васильківський міськрайонний суд Київської області вироком від 15 січня 2014 року, з-поміж іншого, визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 203-2 КК України, та призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 7500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 127500 гривень. Вирок набрав законної сили.

17 лютого 2014 року на адресу ОСОБА_3 скеровано повідомлення суду про необхідність сплати вказаного штрафу.

30 серпня 2018 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про заміну ОСОБА_3 несплаченої суми штрафу на реальний строк позбавлення волі.

Суд ухвалою від 04 січня 2017 року під час розгляду вказаного клопотання оголосив розшук ОСОБА_3 та зупинив провадження у справі.

Ухвалами від 13 квітня 2018 року суд відновив провадження у справі та призначив ОСОБА_3 захисника.

Ухвалою від 20 квітня 2018 року суд відмовив у задоволенні клопотання прокурора про заміну ОСОБА_3 несплаченої суми штрафу на позбавлення волі та надав засудженому розстрочку виплати несплаченої частини штрафу, призначеної вироком від 15 січня 2014 року, протягом трьох місяців, починаючи з травня 2018 року.

При цьому суд установив, що ОСОБА_3 сплатив частину штрафу, призначеного вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2014 року, в розмірі 45000,00 гривень.

Листами від 05 травня 2018 року, від 15 червня 2018 року, від 19 червня 2018 року, від 06 липня 2018 року та від 01 жовтня 2019 року суд надсилав ОСОБА_3 та його захиснику нагадування щодо необхідності сплати штрафу.

Листом від 08 жовтня 2018 року суд звернувся до Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури з питанням щодо ініціювання питання щодо заміни ОСОБА_3 несплаченої суми штрафу на реальний строк позбавлення волі та вирішення питання щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 КК України. Відомості щодо вручення даного листа адресатові в матеріалах справи відсутні.

Інформація щодо притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ухилення від виконання вироку в матеріалах справи відсутня та прокурором у судовому засіданні не надана.

Також суд установив, що Васильківський міськрайонний суд Київської області вироком від 11 березня 2021 року, з-поміж іншого, визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, та призначив йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 (три) роки із застосуванням статті 75 КК України. Вирок законної сили не набрав. За змістом даного вироку ОСОБА_3 інкриміновано вчинення злочину у квітні 2018 року.

Нормативно-правове регулювання
Відповідно до частин 1-4 статті 80 КК України в редакції, яка діяла на час ухвалення вироку суду в даному кримінальному провадженні, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

За приписами частин 1-3 статті 26 КВК України в редакції, яка діяла на час ухвалення вироку в даному кримінальному провадженні, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу.

У разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами засуджений зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу засуджений повідомляє відповідний суд шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу.

У разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Кримінальна відповідальність за ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, зокрема, за ухилення засудженого від сплати штрафу, передбачена статтею 389 КК України.

Мотиви суду
Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною 3 статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині 4 статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

При цьому суд зазначає, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини 3 статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтею 389 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині 3 статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, зазначеною статтею Особливої частини КК. Отже, висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини 3 статті 80 КК фактично є визнанням її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині 1 статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

З огляду на це лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.

Оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про ухилення ОСОБА_3 від відбування покарання, призначеного вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2014 року, підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини 3 статті 80 КК України відсутні.

До того ж, навіть за умови обчислення дворічного строку з моменту закінчення встановленої судом розстрочки виконання вироку (на три місяці рівними частинами, починаючи з травня 2018 року), визначений пунктом 1 частини 1 статті 80 КК України також закінчився.

На підставі викладеного суд погоджується з позицією захисника та констатує, що в даному кримінальному провадженні строк, визначений пунктом 1 частини 1 статті 80 КК України, закінчився у лютому 2016 року, що свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність підстав для звільнення засудженого від відбування даного покарання.

Водночас суд не вбачає підстав визначати контенту дату звільнення через відсутність для того правових підстав. У даному випадку засуджений вважатиметься звільненим від відбування покарання на загальних засадах з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили.

Отже, клопотання належить задовольнити частково.

При розгляді клопотання суд враховував правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 24 грудня 2015 року у справі № 5-324кс15, а також правову позицію Верховного Суду, висловлену в постановах від 31 березня 2021 року у справі № 201/604/20 (провадження № 51-6026км20) та від 17 липня 2018 року у справі № 185/54/17 (провадження № 51-582км17).

Керуючись статтею 80 КК України, статтею 539 КПК України, суд

ухвалив:
1. Клопотання задовольнити частково.

2. Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000193 (справа № 362/5148/13) за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 203-2 Кримінального кодексу України, у виді штрафу в розмірі 7500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 127 500,00 гривень, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 532 КПК України, та може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області.
Повний текст ухвали оголошено 17 вересня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1