ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 319/1042/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1049/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м . Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000152, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 жовтня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ відділення поліції №2 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Більмацького відділу Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту шляхом заборони розпорядження та користування власнику та іншим особам: автомобілю марки ВАЗ2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; ручної бензинової пили без маркувальних позначок у корпусі червоного кольору; деревини об`ємом приблизно 3 метра кубічних та пластикової пляшки ємкістю 10 літрів з речовиною хімічного походження, які являються речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування встановлено, що 26 жовтня 2021 року о 16 год. 42 хв. працівниками СПД №1 відділення поліції №2 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області на околиці селища Азов, Пологівського району, Запорізької області приблизно на відстані 3-4 км. від вказаного населеного пункту виявлено незаконну порубку 19 дерев породи акація біла та дуб, та 4 осіб, які здійснювали незаконну порубку.
З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, за даним фактом 26 жовтня 2021 року в період часу з 18 год. 20 хв. до 19 год. 10 хв. заступником начальника СВ відділення поліції №2 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області майором поліції ОСОБА_10 був проведений огляд лісосмуги біля селища Азов, де було виявлено порубку 19 сироростучих дерев акації білої та дуба, а також було виявлено та вилучено: автомобіль марки ВАЗ2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; ручну бензинову пилу без маркувальних позначок у корпусі червоного кольору; деревину, об`ємом приблизно 3 метра кубічних; пластикову пляшку, ємкістю 10 літрів з речовиною хімічного походження.

Опитані ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що вони всі разом на вищевказаному автомобілі ввечері 26 жовтня 2021 року здійснили незаконну порубку близько 20 дерев акації білої та дуба.

На місці події в ході огляду автомобіля та у вищевказаних осіб при собі не було документів на право власності на автомобіль марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 та на ручну бензинову пилу без маркувальних позначок у корпусі червоного кольору.

В обґрунтування свого клопотання слідчий зазначив, що вказане в клопотанні майно має доказове значення у даному кримінальному провадженні та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, з метою збереження вищевказаного майна, яке відповідно до ст. 98 КПК України є речовими доказами у даному кримінальному провадженні та в подальшому із даними речовими доказами є необхідність у проведенні слідчих дій, а тому виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно з метою забезпечення його збереження, оскільки є підстави вважати, що в подальшому дане майно може бути відчужене, знищене чи приховане.
Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, обґрунтувавши це тим, що отримані відомості надають достатніх підстав вважати, що наявні ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України і вилучене під час огляду майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та є реальна загроза його відчуження, пошкодження або знищення, а тому накладення арешту необхідно для забезпечення кримінального провадження, а саме для збереження речового доказу.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу в частині арешту автомобіля такою, що прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою її скасування.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що володільцем вилученого органом досудового розслідування автомобіля є ОСОБА_6 . Зараз автомобіль знаходиться у відділенні поліції №2 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області, і в порушення вимог, передбачених ст. 169 КПК України не повернутий володільцю майна.

Звертає увагу на те, що майно вилучене 26 жовтня 2021 року, а клопотання подано до суду 28 жовтня 2021 року, тобто з пропуском строку, визначеному в ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому слідчий мав відмовити слідчому в арешті автомобіля та негайно повернути майно володільцю.

Від представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд його апеляційної скарги у його відсутність.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, заяв та клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на ручну бензинову пилу без маркувальних позначок у корпусі червоного кольору; деревину об`ємом приблизно 3 метра кубічних; пластикову пляшку ємністю 10 літрів з речовиною хімічного походження в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на вказане майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий своє клопотання про накладення арешту в частині автомобіля марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 обґрунтовує тим, що вказане майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та в подальшому із даним речовим доказом є необхідність у проведенні слідчих дій, з чим погодився і слідчий суддя.

Між тим, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України не наводить у ньому достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на вказане майно.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відділенням поліції №2 Пологівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000152 від 26 жовтня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України (а.с. 4).

Із фабули витягу з ЄРДР кримінального провадження №0000152 випливає, що 26 жовтня 2021 року о 16 год. 42 хв. працівниками СПД №1 відділення поліції №2 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області на околиці селища Азов, Пологівського району, Запорізької області приблизно на відстані 3-4 км. від вказаного населеного пункту виявлено незаконну порубку 19 дерев породи акація біла та дуб, та 4 осіб, які здійснювали незаконну порубку.

З протоколу огляду місця події вбачається, що 26 жовтня 2021 року було виявлено та вилучено деревину об`ємом приблизно 3 м3, автомобіль ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , бензопилу червоного кольору, пластикову пляшку, ємкістю 10 л. з речовиною хімічного походження (а.с. 6-8).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 вбачається, що 26 жовтня 2021 року вони вирішили приїхати до лісополоси біля села Азов, для того, щоб напиляти дров для опалення будинку. Близько 16 год. вони приїхали до лісополоси та спиляли близько 20 дерев, після цього під`їхали працівники поліції (а.с. 10-13).

Отже, із вищезазначеного випливає, що на даний час триває досудове розслідування за ч. 2 ст. 246 КК України, що передбачає кримінальну відповідальність за незаконну порубку або незаконне перевезення, зберігання, збут лісу.

Предметом вказаного кримінального правопорушення є дерева у лісах, а також у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах України, а в даному кримінальному провадженні - деревина об`ємом приблизно 3 м3.

При цьому, об`єктивна сторона злочину полягає в незаконній порубці лісу.

Крім того, із матеріалів кримінального провадження випливає, що знаряддям вчинення кримінального правопорушення є вилучена під час огляду місця події бензопила червоного кольору.

Тобто вищевказане свідчить про те, що надані до клопотання матеріали не містять відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що автомобіль марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема, може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.

Між іншого, слідчий в своєму клопотанні з приводу накладення арешту на вказаний автомобіль посилається тільки на загальне обґрунтування, зокрема, що таке майно є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України, проте, зазначений автомобіль не може бути ані знаряддям вчинення кримінального правопорушення, ані об`єктом кримінально протиправних дій у кримінальному провадженні, де здійснюється досудове розслідування за фактом незаконної порубки лісу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування в клопотанні не надано обґрунтованої оцінки щодо правової підстави для арешту автомобіля марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а слідчий суддя, всупереч ст. 173 КПК України не встановив наявність правових підстав для відмови у задоволенні в цій частині клопотання про накладення арешту на нього, оскільки особа, яка подала вищевказане клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Обґрунтованість таких висновків колегії суддів випливає також і з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 6 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що «кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Між тим, ні слідчим в клопотанні про накладення арешту на майно, ні слідчим суддею не зазначено правових підстав для прийняття рішення про відповідність вказаного автомобіля, зазначеним у статті 98 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя не врахував вимоги ст.ст. 132, 170-173 КПК України, та необґрунтовано задовольнив клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль, а тому ухвала слідчого судді в цій частині підлягає скасуванню.

Доводи представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 з приводу порушення слідчим процесуальних строків звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого під час огляду 26 жовтня 2021 року майна, колегія суддів вважає слушними, проте з даного приводу слід зазначити про наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Подання органом досудового розслідування клопотання про арешт тимчасово вилученого майна з пропущенням процесуальних строків (згідно супровідного листа таке клопотання подано 28 жовтня 2021 року щодо майна вилученого під час огляду 26 жовтня 2021 року), на чому наголошено в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, не може свідчити про необґрунтованість ухваленого рішення, адже у такому випадку оцінка рішення суду матиме суто формальний характер. Арешт майна з метою збереження речових доказів забезпечує дієвість кримінального провадження, сприяє досягненню завдань та мети кримінального провадження. Такої підстави для відмови в арешті майна як пропущення строку звернення з клопотанням КПК України не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів, ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт. Сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, задля досягнення завдань кримінального провадження, не позбавляє таке майно доказової сили, а тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Щодо встановленого кримінальним процесуальним законом строку на звернення до суду, то положення частини 5 статті 171 КПК України у взаємозв`язку із положеннями частини 1 статті 169 КПК України визначають лише тривалість законного перебування (утримання) чужого майна (вилученого в результаті обшуку) в розпорядженні сторони обвинувачення (слідчого, прокурора). Будь-яке подальше перебування (поза межами встановленого процесуального строку та часу, після спливу якого необхідно негайно повернути майно), утримання такого майна слідчим, прокурором є таким, що не має правових підстав та є втручанням в право власності особи, якій належить це майно, без законних на те підстав. Разом з цим, вказані порушення речових прав не можуть нівелювати доказове значення майна, що відповідає критеріям речового доказу, перешкоджати досягненню цілей й завдань кримінального провадження, якими, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Отже, вирішення питання щодо арешту майна залежить не від того чи слідчий, прокурор своєчасно звернувся з відповідним клопотання до слідчого судді, а від того, чи має воно доказове значення в кримінальному провадженні.

Таким чином, апеляційний суд хоча і вбачає порушення органом досудового розслідування строків звернення слідчого з клопотанням про арешт майна, проте, такі порушення не можуть впливати на прийняте судове рішення.

Відтак, враховуючи, те, що слідчим в своєму клопотанні не було надано достатніх доказів вважати, що автомобіль марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України у даному кримінальному провадженні, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали апеляційного суду.

Разом з тим не можуть бути предметом розгляду в даному провадженні вимоги апеляційної скарги представника власника майна з приводу зобов`язання органу досудового розслідування негайно повернути вилучений транспортний засіб, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою необхідно частково задовольнити клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000152, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 жовтня 2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене під час огляду 26 жовтня 2021 року майно, а саме:

-ручну бензинову пилу без маркувальних позначок у корпусі червоного кольору;

-деревину об`ємом приблизно 3 метра кубічних;

-пластикову пляшку ємністю 10 літрів з речовиною хімічного походження, які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запорізька область, смт. Більмак, пров. Соборний, буд. 29, заборонивши власнику користуватися, розпоряджатися та відчужувати вказане майно.

В решті клопотання слідчого відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 319/1042/21