ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/4398/21 Номер провадження 11-кп/814/441/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2021 року про повернення обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0002772 від 09.08.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305 КК України, -

за участю: прокурора - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2021 року клопотання захисника ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту прокурору задоволено;

повернуто прокурору обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0002772 від 09.08.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.3 ст.307, ч.2 ст.15 ч.3 ст.305 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.3 ст.307, ч.2 ст.15 ч.3 ст.305 КК України, продовжено до 03 лютого 2022 року, включно.

Приймаючи таке рішення місцевий суд вказав , що формулювання обвинувачення за ч.2 ст.15 ч.3 ст.305 КК України не містить даних як саме обвинувачені намагалися перемістити через митний кордон України поза митним контролем психотропну речовину в особливо великому розмірі, порядок проходження ними митного контролю та які причини завадили їм закінчити кримінальне правопорушення. Також, обвинувальний акт не містить даних чи був у обвинувачених умисел на переміщення через митний кордон України поза митним контролем психотропної речовини в особливо великому розмірі.
Окрім цього судом зазначено про відсутність в формулюванні обвинувачення по ч. 3 ст. 307 КК України будь-якої конкретизації спрямованості умислу на підтвердження мети збуту .

Підставою повернення також послугувало те , що обвинувальний акт не скріплений печаткою прокуратури , що є неналежним затвердженням.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції , мотивуючи свої вимоги тим , що обвинувальний акт містить всі наведені складові , зокрема і формулювання обвинувачення. Так, в обвинувальному акті щодо кожного обвинуваченого викладено фактичні обставини справи , які прокурор вважає встановленими , складено формулювання кваліфікації по кожному інкримінованому епізоду та викладено формулювання обвинувачення. Обвинувальний акт містить всі обов`язкові відомості , про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України , а тому документ відповідає КПК. Суд фактично вдався до аналізу та формулювання певних висновків , оцінивши обставини , як підлягають доказуванню в ході судового розгляду кримінального провадження , чим вийшов за межі предмету судового розгляду.

Безпідставно , на переконання прокурора , суд повернув обвинувальний акт через те , що підпис на ньому не скріплений гербовою печаткою. При цьому , суд не вказав , якими саме нормами закону встановлюється ця вимога.

Прокурор також звернувся до суду з клопотанням в якому просить продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 під вартою. При цьому наводить відповідні ризики та підстави для задоволення такого клопотання.

Рух справи
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2021 року клопотання захисника ОСОБА_9 про повернення обвинувального акту прокурору задоволено;

повернуто прокурору обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0002772 від 09.08.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.3 ст.307, ч.2 ст.15 ч.3 ст.305 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.3 ст.307, ч.2 ст.15 ч.3 ст.305 КК України, продовжено до 03 лютого 2022 року, включно.

13 грудня 2021 року в Дергачівському районному суді Харківської області була зареєстрована апеляційна скарга прокурора на Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2021 року та 20 грудня 2021 року надійшла до Харківського апеляційного суду.

Ухвалою судді доповідача судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року було відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2021 року та надіслано учасникам судового провадження копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та інформацією про їхні права та обов`язки. Встановлено, що до початку розгляду апеляційної скарги на неї можуть бути подані заперечення.

Ухвалою судді доповідача судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року було закінчено підготовку провадження до апеляційного розгляду і призначено апеляційний розгляд на 10-30 годин 17 січня 2022 року.

26 січня 2022 року в.о. голови Харківського апеляційного суду до касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду було направлено подання про вирішення питання щодо передачі матеріалів провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до іншого апеляційного суду.

Постановою колегії суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2022 року, матеріли провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2021 року про повернення обвинувального акта, було направлено до Полтавського апеляційного суду.

Ухвалою судді доповідача Полтавського апеляційного суду від 31 січня 2022 року матеріли провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2021 року про повернення обвинувального акта, було прийнято до провадження Полтавського апеляційного суду.

Позиція учасників судового провадження в апеляційному суді
В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав. Просив також продовжити строк тримання обвинувачених під вартою наводячи відповідні ризики.

Обвинувачені та їх захисники в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення апеляційних скарг та клопотань про продовження строку тримання під вартою.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги та клопотання, заперечення обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали судового провадження і в тому числі обвинувальний акт , перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаних положень КПК не дотримався, що призвело до постановлення помилкового судового рішення.

Натомість доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції вказав, що формулювання обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не відповідає вимогам статті 291 КПК України, формулювання обвинувачення за ч.2 ст.15 ч.3 ст.305 КК України не містить даних як саме обвинувачені намагалися перемістити через митний кордон України поза митним контролем психотропну речовину в особливо великому розмірі, порядок проходження ними митного контролю та які причини завадили їм закінчити кримінальне правопорушення. Обвинувальний акт не містить даних чи був у обвинувачених умисел на переміщення через митний кордон України поза митним контролем психотропної речовини в особливо великому розмірі.

Щодо обвинувачення за ч.3 ст.307 КК України суд вказує на відсутність в формулюванні обвинувачення будь-якої конкретизації спрямованості умислу на підтвердження мети збуту робить незрозумілим його пов`язаність з послідовністю подій, що зазначені в обвинуваченні. Вказує суд, що за таких обставин, вказівка про «наявність мети збуту є суто формальною, а виклад фактичних обставин просто дублює попередній епізод злочинної діяльності за фактичними обставинами замаху на злочин.

Вказує суд і на ту обставину, що відсутність скріплення підпису прокурора на обвинувальному акті печаткою, перетворює його на нелегітимний процесуальний документ.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції.

В контексті вказаних висновків суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

Виходячи із аналізу вказаної норми, колегія суддів вважає, що в обвинувальному акті викладаються ті фактичні обставини вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими. Вказане означає, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад.

Колегія суддів також звертає увагу, що під час підготовчого засідання не досліджуються будь-які докази на підтвердження, або спростування викладених прокурором фактичних обставин, а тому суд позбавлений можливості на даному етапі перевіряти чи встановлювати їх достовірність.

Колегія суддів наголошує на тому, що питання, які стосуються змісту та достовірності викладених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення не підлягають розгляду на підготовчому судовому засіданні і суд на цій стадії лише встановлює відповідність процесуальної форми обвинувального акта вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, не досліджуючи при цьому суті обвинувачення, а тому не вправі пропонувати слідчому/прокурору зазначати в обвинувальному акті інші обставини чи події, або викладати їх в інший спосіб.

Суд не може передчасно, без дослідження будь-яких доказів, надавати оцінку обставинам, викладеним в обвинувальному акті та ставити їх існування під сумнів.

Своїми доводами в апеляційному суді про те, що встановлені в обвинувальному акті фактичні дані кримінального правопорушення суперечать формулюванню обвинувачення, захисники фактично порушують питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, а також питання про її обґрунтованість, які не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні.

У цьому контексті, колегія суддів звертає увагу на правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2019 по справі № 273/1053/17, відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акта прокурору із вказівкою фактично на зміну кваліфікації призведе до порушення засад змагальності та може бути розцінене як втручання суду у формулювання висунутого прокурором обвинувачення.

Щодо доводів сторони захисту про незрозумілість, нелогічність та неконкретність пред`явленого обвинувачення, то колегія суддів вважає за потрібне звернути увагу на наступне.

За загальним правилом, визначення ступеня деталізації опису обставин вчинення злочину в обвинувальному акті належить до повноважень прокурора, разом з тим, зміст та спосіб викладення вказаних обставин повинні давати можливість обвинуваченому в повному обсязі розуміти суть висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, про обізнаність обвинуваченого із суттю обвинувачення повинні свідчити не лише наявність в тексті обвинувального акта правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, а й описової частини обвинувального акта, в якій простою та зрозумілою для обвинуваченого мовою повинні зазначатися деталі вчинення злочину та інші обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Необхідність зазначати повну та детальну інформацію щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення права на справедливий судовий розгляд.

З аналізу обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно.

Колегія суддів також не може погодитись із доводами суду першої інстанції, що відсутність скріплення печаткою підпису прокурора при затвердженні обвинувального акту, перетворює його на нелегітимний процесуальний документ.

Якщо звернутись до вимог ч.1 ст.291 КПК , то в ній міститься вказівка, що обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором.

Жодної вказівки, що підпис прокурора має бути скріплений печаткою, вказана норма не містить, як не містять такої вказівки і інші норми КПК.

Колегія суддів вважає неспроможними заперечення адвокатів на спростування доводів апеляційної скарги, що колегією було порушено приписи статті 401 КПК і копія апеляційної скарги не вручена сторонам.

Як вбачається із матеріалів особової справи засуджених, 28.12.2021 Харківським слідчим ізолятором № 27, було отримано лист Харківського апеляційного суду із додатком (копія ухвали Харківського апеляційного суду від 20.12.2021, апеляційну скаргу для обвинувачених, інформацію про права та обов`язки). Згідно розписок, що містяться в особових справах, обвинувачені отримали вказані процесуальні документи.

Вказані документи були направлені Харківським апеляційним судом і адвокатам обвинувачених, про, що свідчить знову ж таки копія супровідного листа, який датований тією ж датою, що і обвинуваченим.

Отже підстав вважати, що сторони не отримували апеляційні скарги і не ознайомлені із ними, колегія суддів не знаходить.

Що стосується заперечень на апеляційну скаргу, що як адвокати так і обвинувачені мали достатньо часу для їх підготовки та направлення до суду. Як вбачається із змісту тієї ж ували про відкриття провадження ХАС, такий строк був наданий до початку апеляційного розгляду. Проте своїм правом як обвинувачені так і адвокати не скористались.

Вирішуючи питання щодо клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , колегія суддів виходить із такого.

В першу чергу колегія суддів звертає увагу на право суду апеляційної інстанції на вирішення питання щодо тримання обвинувачених під вартою.

Відповідно до п.24 ст.3 КПК, судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Отже апеляційний розгляд є частиною судового провадження.

Згідно ч.ч.1-3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегією суддів забезпечено присутність в судовому засіданні обвинувачених щодо яких в клопотаннях піднімається питання про продовження строку їх тримання під вартою та їх захисників відповідно до глави 18 цього Кодексу.

Отже вирішення питання щодо продовження тримання обвинувачених під вартою проводиться належним судом і у належний спосіб.

Щодо обґрунтованості клопотань прокурора про продовження тримання обвинувачених під вартою, колегія суддів виходить із такого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

За змістом ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, зокрема, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів.

В контексті доводів клопотання прокурора колегія суддів вважає встановленим факт існування ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України щодо обох обвинувачених.

Зокрема , ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників , пов`язаних з характером особи , її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом , сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною , в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того , що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії , «Гарицька проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» , «Ілійков проти Болгарії» ) , а наявність судимості може стати підставою для обгрунтування того , що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», « Мацнеттер проти Австрівї»).

Колегія суддів вважає, що та обставина, що обвинуваченим загрожує покарання до 12 років позбавлення волі, є тим фактором, що свідчить про існування ризику їх ухилення від слідства та суду.

На користь цього факту, зокрема щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , вказує і його поведінка в судовому засіданні Полтавського апеляційного суду, коли вчинялись дії з тим щоб зірвати судові засідання, затягнути розгляд провадження, з тим щоб сплинув строк тримання під вартою. Трактувати по іншому вказані дії колегія суддів підстав не знаходить.

Колегія суддів погоджується із доводами адвокатів, що існують факти щодо обох обвинувачених, які свідчить про їх міцні соціальні зв`язки. Це і наявність сімейних відносин, наявність дітей.

Водночас , на переконання колегії суддів , всі ці фактори жодним чином не применшують встановлений колегією суддів ризик ухилення від суду.

Колегія суддів вважає, що ризик ухилення від слідства в даному провадженні превалює над правом особи на свободу.

Якихось нових обставин, які б істотних чином могли вплинути на рішення колегії суддів, адвокатами та обвинуваченими в судовому засіданні не наведено і колегією суддів не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Колегія суддів також не вважає за доцільне застосувати до обох обвинувачених заставу у будь-якому розмірі.

Вказане право суду узгоджується із положеннями п.5 ч.4 ст.183 КПК України за змістом якої суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати заставу у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються за ст.307 ч.3 КК України, який відповідно до положень статті 12 КК відноситься до особливо тяжких злочинів.

Отже колегія суддів приходить до переконання, що щодо обвинувачених має бути обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з моменту постановлення ухвали колегією суддів.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, ухвала Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2021 року про повернення обвинувального акта підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про призначення обвинувального акту до розгляду зі стадії підготовчого судового засідання та обранням щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405 , 419 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити;

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2021 року про повернення обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305 КК України скасувати;

Постановити нову ухвалу , якою призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання ;

Обрати обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави строком на 60 днів до 3 квітня 2022 року включно;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4