Провадження №: 1-кп/755/1501/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" жовтня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002010 від 06 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 345 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в :
01 жовтня 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов вищевказаний обвинувальний акт.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просила призначити обвинувальний акт до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки він складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає. Також заявила клопотання про обрання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою посилаючись на те, що вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення. Зважаючи на це, підстави для застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний момент відсутні.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представник потерпілих ОСОБА_9 не заперечували щодо призначення обвинувального акта до судового розгляду, підтримали клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для обвинувачених. Крім того, ОСОБА_9 заявила клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002010 від 06 липня 2021 року, накладеного ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року у справі № 755/11268/21, на майно, а саме грошові кошти у сумі 36 500 доларів США. Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що потреби у подальшому зберіганні та арешту коштів немає, оскільки всі слідчі дії щодо них слідчим вже здійснені. Відповідно до протоколу огляду місця події від 09 липня 2021 року вказані грошові кошти при вилученні оглянуті слідчим із застосуванням відеозйомки. Також у процесі виконання вимог ст. 290 КПК України грошові кошти були надані стороні захисту для огляду. Разом з тим вказані грошові кошти необхідні потерпілим, оскільки вони є переселенцями з м. Донецьк, де своє житло втратили, та за допомогою цих грошей мали придбати майнові права на квартиру у м. Бровари за договором від 02 липня 2021 року. Крім того, у потерпілих на утриманні є неповнолітня донька, а потерпіла ОСОБА_7 страждає на тяжке захворювання, наслідком якого може бути ампутація лівої кінцівки (наслідки некрозу таранної кістки лівої ноги), через що не може працювати, а лікування потребує значних коштів. Між тим вказані грошові кошти належать потерпілим та є їх спільною сумісною власністю, так як накопичені під час перебування у зареєстрованому шлюбі. На підтвердження вказаних доводів представник потерпілих надала відповідні підтверджуючі документи.

Прокурор проти вказаного клопотання потерпілих заперечувала, оскільки питання речових доказів вирішується лише вироком суду.

Захисник ОСОБА_10 не заперечував щодо призначення обвинувального акта до судового розгляду, проте заперечував проти задоволення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через необґрунтованість ризиків. Вирішення питання про скасування арешту майна залишив на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_11 також не заперечував щодо призначення обвинувального акта до судового розгляду, проте заперечував проти задоволення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки немає необхідності у подальшому триманні її під вартою через відсутність прямих доказів її причетності до вчинення особливо тяжкого злочину, наявність у неї роботи та місця проживання у м. Київ, має позитивну характеристику за місцем проживання. Вирішення питання про скасування арешту майна також залишив на розсуд суду.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_3 підтримали захисників у повному обсязі.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Дане кримінальне провадження підсудне Дніпровському районному суду м. Києва.
Підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні не встановлено.
Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.
За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у кримінальному проваджені № 0002010 від 06 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 345 КК України.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 345 КК України.
Під обґрунтованою підозрою на стадії судового розгляду суд розуміє існування фактів та інформації, які здатні переконати неупередженого спостерігача в тому, що певна особа (група осіб) могла вчинити злочин, у такому випадку наявні докази об`єктивно пов`язують цю особу (групу осіб) із певним злочином. При цьому, критерій обґрунтованості підозри зовсім не вимагає того, щоб ці докази були достатніми для того, щоб визнати особу винуватою та забезпечити її засудження, але мають бути достатніми (вагомими) для того, щоб виправдати подальше існування заходів забезпечення судового розгляду. Такий стандарт доказування є найнижчим і не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою злочину.
Як вбачається з розділів І, ІІ, III реєстру матеріалів досудового розслідування № 0002010, обґрунтованість підозри ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 345 КК України ґрунтується на: протоколах прийняття заяв про вчинені кримінальні правопорушення від 06 липня 2021 року, протоколах огляду місця події від 06, 07 та 09 липня 2021 року, протоколах допиту свідків від 06, 07 липня, 20 вересня 2021 року, протоколах допиту потерпілих від 06 липня та 11 серпня 2021 року, протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 липня та 11 серпня 2021 року, протоколах затримання та обшуку ОСОБА_4 від 06 липня 2021 року та іншими матеріалами кримінального провадження.

Перелік вище зазначених матеріалів, а також виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, зазначений в обвинувальному акті, на даний момент у своїй сукупності є вагомим та здатен переконати неупередженого спостерігача у тому, що обвинувачений ОСОБА_3 міг вчинити злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, а обвинувачена ОСОБА_4 вчинити злочини, передбачені ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 345 КК України. При цьому, суд не вдається у тонкощі кримінально-правової кваліфікації та вирішення питання доведеності їх вини, оскільки дослідження зібраних стороною доказів, здійснюватиметься під час судового розгляду у судовому засіданні, а їх оцінка у нарадчій кімнаті.
Щодо обґрунтованості ризиків неналежного виконання обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покладених на них процесуальних обов`язків, то слід зазначити таке.
Суд вважає, що ризик переховування обвинувачених від суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є цілком реальним, зважаючи на строк покарання за особливо тяжкий злочин, який передбачає відповідальність до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства у кримінальному провадженні за заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах.

Також суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано ризик незаконного впливу на свідків, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки суд враховує те, що згідно чинного законодавства суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а тому ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Водночас слідча суддя критично ставиться до обґрунтування ризику вчинення обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме тим, що вони намагаються задовольнити свої життєві потреби злочинним шляхом, оскільки дана вказівка є формальною та не підтверджується жодними матеріалами долученими до клопотання.

Слід зазначити, що розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 , відповідно до ст. 178 КПК України, суд враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини в інкримінованому злочині, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, той факт, що він не працює, неодружений, не має місця проживання у м. Києві, майновий стан обвинуваченого, те, що він раніше не судимий.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , відповідно до ст. 178 КПК України, суд враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою злочинів, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі доведеності її вини в інкримінованих злочинах, її вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, той факт, що вона незаміжня, має місця проживання у м. Києві, майновий стан обвинуваченої, те, що вона раніше не судима. Щодо відомостей по працевлаштуванню, то суд звертає увагу, що договір про виконання робіт №17 укладений 25 серпня 2021 року, коли обвинуваченій ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому обставини і реальність її працевлаштування викликають обґрунтований сумнів.

Таким чином, у судовому засіданні прокурором доведено обґрунтованість підозри щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 345 КК України, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а тому стороною обвинувачення обґрунтовано недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Заперечення сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують.

Із зазначених підстав суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та застосувати до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що дані заходи забезпечення кримінального провадження не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Крім того, суд враховує вимоги ст. 183 КПК України та вважає за необхідне визначити кожному обвинуваченому заставу у розмірі, який буде достатнім для забезпечення виконання ними процесуальних обов`язків, з урахуванням вимог ст. 182 КПК України, а саме 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 227 000 грн 00 к. та покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З приводу клопотання про скасування арешту грошових коштів, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до п. 7 ч. 12 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, за п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт, зокрема на грошові кошти у сумі 36 500 доларів США (номера яких зафіксовано безперервним відеозаписом відеокамерою).
Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Як зазначається в ухвалі слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року метою застосування арешту є збереження речових доказів, згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.
Так, арешт майна є триваючим втручанням у право власності, - а іноді і в право на особисте та сімейне життя, - тому рішення, навіть правильне, яке встановлює арешт майна, може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували. А тому може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування.
Ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року, у межах даного кримінального провадження, як правильна та якою накладено арешт майна, у цій ситуації, з часом втратила свою актуальність в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували.
Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.
Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
На підставі викладеного та враховуючи відсутність на даний час необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, суд приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а зняття арешту з грошових коштів не порушує прав та законних інтересів інших учасників провадження.
Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження необхідно проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

У судове засідання викликати прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, потерпілих, представника потерпілих, захисників та обвинувачених.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 22, 98, 170-174, 177, 183, 194, 291, 314-318, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002010 від 06 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 345 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, каб. 30 на 11 жовтня 2021 року о 15 год 00 хв.
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 01 грудня 2021 року включно.
Визначити ОСОБА_3 заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 227 000 грн 00 к. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва (Отримувач: ТУДСАУ в місті Києві, , МФО: 820172, Банк: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р №UA1012089).
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі суду, протягом строку її дії.
У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_3 прибувати до суду за кожною вимогою у рамках цього кримінального провадження та, у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:
не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;
повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Визначити 2 місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня її внесення.
З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_4 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 01 грудня 2021 року включно.
Визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 227 000 грн 00 к. у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва (Отримувач: ТУДСАУ в місті Києві, , МФО: 820172, Банк: Державна казначейська служба України м. Київ, р/р №UA1012089).
Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі суду, протягом строку її дії.
У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_4 прибувати до суду за кожною вимогою у рамках цього кримінального провадження та, у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:
не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;
повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Визначити 2 місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня її внесення.
З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Клопотання представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002010 від 06 липня 2021 року - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2021 року у справі № 755/11268/21, на майно, а саме грошові кошти у сумі 36 500 доларів США.
Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово.
У судове засідання викликати сторін кримінального провадження.
Копію ухвали вручити прокурору, захисникам, потерпілим та обвинуваченим негайно після її проголошення.
Ухвала в частині застосування запобіжних заходів може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17 год 00 хв 07 жовтня 2021 року.

Суддя: ОСОБА_1